În chirurgie suntem pe cont propriu.
- Eşti sigură că nu vrei să te ajut? - Mă descurc.
Haide, haide!
Ne îndreptăm către masa de operaţie cu bisturiul în mână şi o facem singuri.
- Ţi-ai scris discursul? - Nu. Ies cu Mer să bem ceva
şi mă ajută ea.
Începem să fim definiţi de singurătate.
Chiar dacă suntem înconjuraţi de o echipă...
Vodca o să-ţi scrie discursul de acceptare pentru Harper Avery?
Nu, tequila.
Totul se reduce la pregătirea fiecăruia, alegeri, spirit,
îndemânare, cusături...
- Vin şi eu. - La Joe's? Eşti de serviciu.
Nu, vin mâine la Boston. Putem avea o noapte pe cinste.
Cu şampanie, serviciu în cameră...
Plec mâine dimineaţă, mă duc la ceremonie
şi mă întorc noaptea. Nu stau nici 24 de ore.
E cea mai importantă zi din viaţa ta.
- Te-ai tuns cumva? - Schimbi subiectul.
Exact.
Totul se rezumă la persoana fiecăruia.
Alex, de două săptămâni lucrezi în tura de noapte.
- Cât o mai ţii aşa? - Încă n-am cedat.
- Când îi spui lui Robbins? - Când am timp?
Operez non-stop şi dorm pe apucate între operaţii.
Parcă eşti agent dublu. E foarte sexy.
- Salut, Robbins! - Înapoi, Karev! E liberă.
Voiam să spun că arăţi bine. Dar nu contează.
Mulţumesc. Avem întâlnire.
De câteva săptămâni lucrăm în tură inversă.
Dacă nu ne facem timp să stăm la masă împreună
şi să ne amintim de ce ne-am căsătorit, ne omorâm una pe alta.
Nu vă faceţi probleme. Mă descurc.
- Distracţie plăcută! - Mulţumim!
Îţi mulţumesc foarte mult! Eşti minunat!
Habar n-are cât de minunat sunt.
Am auzit că te-a muşcat un câine.
Ea e Jill, iar ei sunt părinţii ei, Kyle şi Nicole.
Bună! Eu sunt dr Avery.
Spune că se bucură să vă cunoască.
Te-a muşcat câinele vostru? Nu pare prea plăcut.
- Şi Jill e surdă. - Bine.
Din fericire nu e prea adâncă şi pot s-o cos imediat, fiind vorba de faţă.
N-aveţi de ce să vă faceţi griji.
Spune să nu-ţi faci griji.
Aşa e bine.
Nu renunţăm la câine. Ea l-a tras de coadă.
Câinele a mârâit la ea, ca să-l lase în pace.
Ştiu că ea nu aude.
Scuzaţi-mă. V-aţi gândit cumva la un implant cohlear?
Da, am discutat despre asta. Nu suntem interesaţi.
E candidatul perfect. Are vârsta potrivită, e sănătoasă.
Acum ar profita din plin de asta.
Da, i-am spus că nu ne interesează. Suntem foarte hotărâţi în privinţa asta.
Cum doriţi.
Vedeţi? Aţi făcut-o să ţipe.
N-a spus că fata e bolnavă. Exagerezi.
Îmi cer scuze. Iertaţi-mă.
Înţelegem şi vă respectăm decizia.
Hai s-o coasem pe fetiţă.
E o complicaţie obişnuită a bypassului gastric.
Legăturile făcute de chirurg la operaţie s-au lărgit,
aşa că punga stomacală şi intestinele s-au întins.
Adică e ca şi cum n-aş fi făcut operaţia.
Eu şi dr Grey sperăm că am reuşit
să refacem mecanismul procedurii de bypass gastric de dinainte de întindere.
- Sunteţi însoţit de cineva? - Nu. M-a adus soţia.
A stat cu mine la prima operaţie, i-am spus să nu stea şi la asta.
Pot să fac faţă câtorva nopţi în spital.
Nu veţi fi singur. Vă va supraveghea cineva în timpul nopţii.
Acum odihniţi-vă.
Dat fiind că are şi alte probleme de sănătate,
riscă să facă o complicaţie postoperatorie,
aşa că unul dintre noi trebuie să stea cu el la noapte.
Acum ar fi momentul să te oferi.
Am ceva de făcut.
Studiul pe durata nopţii e experienţa care te pune cel mai mult la încercare,
te învaţă cele mai multe lucruri.
Când vei privi în urmă la cariera ta, îţi vei aminti cu drag.
Ştiu. Am avut o experienţă ca asta şi lunea trecută.
Deci eşti odihnită. Perfect.
Noapte bună!
Kathleen, te rog să-l cauţi pe dr Shepherd
şi să-l rogi să ia copiii de la creşă.
Credeam că facem mari progrese cu receptorii genetici.
Cu asta ne ocupăm.
Derek...
Receptorii genetici sunt specialitatea noastră.
Spune-i lui Claesson că dacă...
Chiar şi atunci când îl înţeleg, tot nu-l înţeleg.
Iar ai amânat operaţia de hipocampectomie a Novei Jenkins?
Da, am fost nevoit. Trebuia să preiau apelurile astea.
Săptămâna trecută ai trimis trei cazuri la clinica din Cleveland.
Nu e-n ordine, Derek. Oamenii vin aici pentru tine.
- Încă lucrezi aici. - Tu m-ai convins să preiau proiectul.
Mi-a spus Webber că ai anulat prelegerea.
E a patra oară luna asta când anulezi prelegerea pentru rezidenţi.
Ştiu că trebuie să renunţi la ceva, dar nu la chirurgie şi nici la predare.
- Mă ocup de asta. Mă descurc. - Alo? Dr Shepherd?
Aşteptaţi puţin. Voi ţine prelegerea.
Reprogramează operaţia Novei Jenkins pentru astă-seară.
- O s-o fac. - Bine...
- Dr Shepherd? - Dr Grey a zis să vă amintesc
să luaţi diseară copiii de la creşă.
Sigur. Mă ocup de asta.
- Dr Shepherd, sunteţi acolo? - Da, scuze.
Alo? Dr Shepherd?
Extracţia de măduvă osoasă a decurs foarte bine,
dar va avea dureri o perioadă.
Te-ai descurcat minunat, Braden. Mai avem doar puţin.
Mişto.
Ne puteţi explica încă o dată?
Încă ni se pare că îl îmbolnăviţi pe fiul nostru de HIV.
Nu, e vorba de tratament genetic. Braden are deficit de adenozin deaminază.
Deci n-are imunitate.
Pentru a introduce enzima în organismul lui,
voi folosi un virus cu multiplicare rapidă.
Virusul HIV.
Da, care va disemina enzima până se va dezvolta singură.
- Vreţi să-i injectaţi HIV? - Nu la propriu.
În ultimele două săptămâni
am lucrat la dezactivarea virusului HIV.
HIV-ul e ca o pălărie.
Virusul e ceea ce contează.
Am scos pălăria HIV şi o să-l fac să poarte o pălărie de enzimă.
Ştiu că vi se pare contrar bunului-simţ şi vă sperie.
Dar cred că e singura lui şansă.
- Avem încredere în dv. - Bine.
Noi plecăm, campionule. Te descurci?
Probabil va dormi toată noaptea.
Vise plăcute, gândăcelule!
Să visezi multiplicarea genelor.
Sau iepuraşi.
Mulţumesc.
De ce nu eşti îmbrăcată?
Nu pot să merg. Trebuie să stau cu pacientul cu bypass.
Haide! Mâine totul se va schimba.
N-o să avem timp de vorbă. O să fiu prea ocupată să fiu mai bună decât tine.
Bine că nu ţi s-a urcat la cap.
Da, discursul.
Mulţumeşte oamenilor şi fii amuzantă. Oamenilor le place asta.
Nu e nimic amuzant la copiii cu sindrom hipoplastic cardiac.
Nu mă ajuţi deloc!
Alex, astă-seară e seara ta norocoasă.
Mergem să bem.
Nu pot, lucrez.
- Kepner! - Da?
- Lasă. - Bine...
Salut! Am venit să văd ce faceţi înainte să plec.
Copii, a venit dr Yang. Salutaţi-o.
- Bună. - Îmi pare rău.
Jon le-a adus tabletele astea care le distrug creierul.
- Eu sunt întotdeauna ticălosul. - Era o glumă, Jon.
Eu voi fi plecată o zi. Puteţi apela la dr Hunt
dacă apar întrebări sau probleme.
Distracţie plăcută!
- Ce mai e? Acum ce-am mai spus? - Nimic, Jon.
- Nu mă lua cu nimic. Ce e? - Nimic.
- Tu pleci zilnic. - La lucru.
- Dar scapi de aici. - Şi mă întorc în fiecare seară după lucru.
Apoi verific ce-i pe-acasă, pun rufele la spălat
şi vin să mă joc cu copiii, ca să ai şi tu o pauză.
Te joci cu ei? Le dai tabletele şi tu te uiţi la meci.
Trăim într-un spital.
Nu prea pot să ies în curte şi să bat mingea.
- Mamă, tată! - Poţi să pleci când sunt aici,
dar nu vrei, fiindcă eşti singurul părinte responsabil.
- N-am spus aşa ceva! - Nu spui, doar te iei de mine!
Şi pe urmă te porţi de parcă nu s-a întâmplat nimic.
- Încetează, Jon! - Nu vă mai certaţi...
La naiba, Jon! Pleacă! Dacă vrei... pleacă!
- Nu putem pleca nicăieri! - Sabine, stai jos.
- Jon, trebuie să pleci. - Unde să mă duc?
Nu-mi pasă. Pleacă.
ANATOMIA LUI GREY Sezonul 10 Episodul 20
Traducerea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB
Comentarii pe www.tvblog.ro
Nu e corect. Karaoke e specialitatea mea. Nu poţi merge fără mine.
- E un bar karaoke? - E un bar obişnuit care are karaoke.
- Care e diferenţa? - E una mare.
Şi o ştiu foarte bine deoarece karaoke e specialitatea mea.
Dacă te face să te simţi mai bine, nici eu nu merg. Am lucrat 32 de ore.
Nu-mi doresc decât o baie fierbinte şi o pernă moale.
Tătăiţă... Nu vrei şi-un pahar cu lapte cald?
Râzi cât vrei, dar sună extraordinar de bine.
Toată lumea înapoi în halate.
O să vă învăţ tot ce trebuie să ştiţi despre hipocampectomie.
- Aţi anulat prelegerea. - Aşa e, şi v-am făcut un deserviciu.
Nu e doar o procedură rară, ci şi una dintre cele mai delicate şi elegante
operaţii pe care le face un neurochirurg. O veţi vedea astă-seară.
- În seara asta? - Dacă n-aveţi ceva mai bun
decât vindecarea unei tinere bolnave de epilepsie. Dr Warren?
Nu.
- Salut, Miranda. - Salut! Vino să-mi vezi virusul.
Nu pot. Voiam să merg acasă, dar Shepherd ne ţine toată noaptea.
- Tu ce faci? - Privesc cum se răceşte virusul meu.
E... cam aiurea.
Am extras celule stem din măduva lui Braden
şi le-am injectat într-un virus dezactivat.
Eu am ieşit dintr-o tură de 32 de ore.
Ar trebui să dorm, dar am de lucru.
Iar tu stai aici şi n-ai de lucru.
Ar trebui să te duci acasă
şi să dormi pentru mine.
- O să stau să mă uit. - Du-te şi culcă-te!
Limitele există ca să fie depăşite."
Sunt recunoscătoare pentru ocazia de a fi depăşit limitele."
De asemenea, sunt recunoscătoare pentru recunoaşterea meritului."
- Cum vi se pare? - E drăguţ.
- Sună a lăudăroşenie. - Aşa şi trebuie.
- Câştig un premiu. E rândul meu? - Da.
Am stăpână pe mâinile mele.
Lăudăroşenie...
Ce mai cauţi aici?
S-au întâmplat multe.
Ivy, te simţi bine?
Da, e doar o durere de cap. Acum e mai bine.
Jon şi Sabine s-au certat rău. El a plecat, ea s-a dus după cafea.
Încerc să distrag atenţia copiilor.
N-am partener de băutură şi încă n-am scris discursul.
Mă ajuţi?
Frankie, nu pot să dorm.
- Vrei să ne jucăm de-a v-aţi ascunselea? - Pot?
15 minute.
M-ai chemat ca să-ţi ascult discursul?
Probabil.
Nu se poate să fii atât de ocupat.
Iată-l. Ar trebui să vă fie ruşine.
Chelsea, nu ţipa la el. Face tot ce poate.
Ba nu. Nova, eşti drăguţă.
Dar eşti prea moale, şi n-o să spui asta, aşa că o să spun eu.
Ea e bolnavă, iar dv o tot plimbaţi,
ba îi programaţi operaţia, ba o anulaţi,
o programaţi, iar o anulaţi.
N-a mâncat nimic de două zile
şi a avut convulsii de trei ori în ultimele şase ore.
Ai perfectă dreptate.
Îmi pare rău că a fost aşa, dar o să o operăm.
- Când? - În seara asta.
Sala de operaţii e disponibilă la 1:30, deci, practic, mâine dimineaţă.
Chiar?
- Chiar. - În sfârşit?
Aşa da.
Vezi ce înseamnă să intri un pic în ei?
E la 1:30. Mai avem câteva ore bune.
Nu-ţi face griji, dr Warren.
Tocmai am primit un mesaj de la urgenţe.
O să avem destule de făcut până atunci.
Poftiţi, vă rog.
Săracul tataie!
N-am nimic.
Ce s-a întâmplat?
Îi scade tensiunea, iar pulsul e pe la 130.
Lavajul din tubul nazo-gastric e curat.
Are o hemoragie gastrointestinală,
fie de la bontul gastric, fie de la suturile de capsare a stomacului.
Anunţă că avem nevoie de mult sânge pentru transfuzie.
Sună la chirurgie şi spune-le că venim.
Fă-mi rost de un rezident din anul doi.
O să am nevoie de ajutor.
Niciun rezident din anul doi nu e liber.
Sunt toţi cu dr Shepherd.
Dr Shepherd nici măcar nu e la spital.
Ba e. Are programată o operaţie.
Şi atunci unde naiba sunt copiii mei?!
Nu că aş fi insensibil faţă de cultura surzilor,
doar că... nu înţeleg cum tu, ca părinte,
să nu-ţi doreşti ca puiul tău să audă, când ştii că se poate.
Ce e? Eşti de altă părere?
Ei sunt părinţi ei, Jackson, nu noi.
Da, dacă ar fi fost copilul nostru,
ar fi făcut implantul încă de acum trei ani.
Da?
Da.
Chiar aşa?
Şi dacă eu aş fi avut altă părere?
Aşa e?
Da.
Bine.
Nu face asta. Nu-mi ignora părerea.
Părerea mea contează. Reprezint jumătate din familia asta.
E şi copilul meu şi nu o să-i fac un implant cohlear.
Bine...
E important să-i integrăm în comunitatea surzilor,
care consideră surzenia o binecuvântare, nu un handicap,
în loc să alegem o operaţie nenecesară.
Poftim? O binecuvântare?
Ce s-a întâmplat?
Ivy are febră mare şi respiră cu dificultate.
Mamă, e totul bine?
Nu acum, scumpo.
Pot să mă mai joc?
Da, sigur. Doar să nu te îndepărtezi prea mult.
O să rezerv o sală de operaţii şi o să fac o biopsie de urgenţă.
Ar trebui să-l sunaţi pe Jon să vină imediat.
De ce? Ce se întâmplă? Ce-a păţit?
Cred că Ivy respinge inima.
Acest fragment e dilatat la maximum.
Mai încearcă încă o dată pe mobil.
O să fac o gastrotomie ca să scot sângele din lumen.
Continuaţi transfuzia până reuşesc să controlez hemoragia.
Aspiră. Absorbante.
Mai aspiră.
Bună ziua! Aţi sunat la dr Shepherd.
Vă rog să-mi lăsaţi un mesaj şi vă voi suna eu.
Derek, la creşă a închis,
bonele n-au nicio veste de la tine, iar acasă nu răspunde nimeni.
Unde sunt copiii noştri, Derek?
O fractură circulară provoacă mai mereu ruperea dura mater.
Trebuie să aveţi grijă să nu o agravaţi.
Murphy, vino încoace şi ajut-o să retragă.
Trebuie să vezi ce faci în timp ce extragi.
Dr Shepherd, omul acesta a rămas fără puls acum cinci minute.
Da, aşa e,
dar e o ocazie foarte bună să învăţaţi pe un creier adevărat.
E un pic ciudat.
Dacă prin ciudat vrei să spui grozav.
- Dr Shepherd. - Da?
Dr Grey e în sala de operaţii nr. 3 şi vrea să vorbească cu dv.
Unde mi-e telefonul?
Unde mi-am pus halatul?
30 de secunde.
Doar... 30 de secunde.
Tocmai ai salivat pe rochia mea frumoasă, nu-i aşa, Bailey?
Am anulat rezervarea.
Shepherd ne e dator cât casa. A spus că rămâne dator, nu?
Da. A zis că o s-o ia pe Sofia la ei în weekend
ca să putem să plecăm pe undeva, şi o să am grijă să se ţină de cuvânt.
Callie, poţi să-l iei tu? Salivează.
- Da. - Poftim.
- Bună! - Ia te uită!
Bailey. Da. Bună!
Bună! Da.
Ia uite!
Dumnezeule!
Uiţi repede cum e să ai unul aşa de mic.
Cum ne-am descurcat?
Îl aveam pe Mark. Doamne, ce-mi lipseşte Mark!
Da, şi mie mi-e dor de el. Trei sunt prea mulţi.
Cred că ar trebui să ne oprim după ce îl fac pe ăsta.
Cum adică, după ce îl faci pe ăsta?
Am vrut să spui îl facem".
Mă refeream la mine pentru că eu o să-l fac.
Deci tu o să-l faci pe ăsta?
Nu ştiam că am hotărât asta.
N-am ştiut că trebuia să hotărâm ceva.
Uimitor!
Fantastic!
Dezgustător!
- Edwards. - Scuze, dr Shepherd.
Nu-mi cere mie scuze.
Cere-i scuze domnului Quaid.
Scuze, domnule Quaid.
Nu-i nimic.
E scârbos, foarte scârbos.
Doctore?
V-aţi hotărât cum o să-mi scoateţi nenorocirea asta din tărtăcuţă?
Da. O să fie o smucitură foarte atentă şi foarte precisă.
Eu! Eu, eu, eu!
Trebuie să fac chestia aia cu recunoaşterea meritelor rataţilor?
N-am decât vreo cinci minute.
Nu vreau să le pierd pe unii pe care nici măcar nu-i cunosc.
Aşa e politicos.
Ai emoţii.
Ştiu că ai impresia că sunt prea ocupat,
dar pot să mă strecor, dacă nu vrei să fii singură.
Dar vreau.
Crezi că o să pierzi?
Lasă-mă să mă duc singură.
Mă duc să îi pun la curent familia.
Nu mai fii aşa de bleagă.
Nu sunt bleagă.
Ba eşti cam bleagă.
Foarfecele a atins numai zone care nu afectează funcţiile cerebrale.
Riscul să păţească ceva rău e minim.
Dă-i drumul. Scoate-l.
Stai.
Vasele de sânge sunt intacte. Dă-i drumul.
Pentru numele lui Dumnezeu, aşa nu ajungem nicăieri.
Dr Shepherd, vă rog să mă lăsaţi să intervin.
Vă mulţumesc.
Aşa.
A fost puţin cam dramatic.
Aşa se face, dră Hulk.
Stai să vezi ditamai hemoragia şi o craniotomie cât toate zilele.
Să mă pupi undeva!
Nu dv, dr Shepherd.
Irigă.
Nova Jenkins e gata de operaţie.
Bine, grozav.
Mai am puţină treabă aici cu domnul Quaid.
Voi duceţi-vă să mâncaţi şi să beţi ceva.
Ne vedem în sala de operaţii în vreo opt minute. Repejor.
Derek.
Îmi pare rău.
Unde naiba sunt copiii mei?
Nu face asta!
Nu pleca atunci când sunt în mijlocul frazei.
Te rog, putem să mergem la culcare?
Nu pot să dorm acum, când îmi ignori în mod deliberat
dorinţele, convingerile...
În legătură cu ce? Cu copilul nostru imaginar?
E irelevant.
Ai idee cât de mici sunt şansele ca progenitura noastră să fie surdă?
- Nu asta e ideea! - Dar care e ideea?
Tu îi consideri proşti.
Îi consideri nişte părinţi răi
pentru că vor să-şi crească fetiţa altfel decât ai face-o tu.
Fii serioasă! N-am spus niciodată asta.
Îi judeci!
- Îi consideri ridicoli. - De ce ne certăm pentru asta?
Pentru că asta înseamnă că şi pe mine mă consideri ridicolă!
Stai aşa. Ce spui tu acolo?
Înlocuieşte implantul cohlear cu cuvântul botez...
religie...
rugăciune.
Acum spune-mi că asta n-are nimic de-a face cu noi.
Hai, răspunde odată.
Jon, unde eşti?
Tocmai au dus-o pe Ivy la chirurgie.
Doctorii cred că respinge inima.
N-o găsesc pe Frankie. A dispărut.
Trebuie să te întorci. Sună-mă imediat cum primeşti mesajul.
Cum adică nu o găsiţi pe Frankie?
Ştiţi dv unde e?
Ce e?
Ai grijă!
De obicei se ascunde pe aici pe undeva.
Te-am prins!
Te-am prins, Frankie!
Trezeşte-te.
Trezeşte-te. Frankie, trezeşte-te!
Stai, Braden. Dă înapoi.
Stânga. Stai pe loc.
Dă înapoi.
Dreapta.
Stai pe loc. Dă înapoi.
La naiba!
Frankie!
Ştii unde e?
Nu, nu am putut să prind cu camera numărul salonului.
E într-o magazie cu cearceafuri.
- În care? - Nu ştiu.
În aia.
Pulsul e slab.
Hai să o ducem într-un pat şi să o conectăm la aparate.
Biopsia lui Ivy se duce la patologie.
Frankie are insuficienţă cardiacă. Karev şi cu mine i-am făcut un EKG.
Nu e de la stimulator. Are nevoie de un dispozitiv de asistenţă ventriculară.
La naiba! Copiii ăştia sunt ca un domino chirurgical.
Hai să o pregătim.
Karev se ocupă de asta în sala 4. La ce oră ai avionul?
Nu contează.
Trei ore?
Timp de trei ore, Derek, n-am ştiut nimic de copii.
Avem mâna în abdomenul unui om şi nu mă gândeam decât...
Ţi-am spus că mă ocup eu de ei.
- Mi-ai spus că îi iei tu. - Aşa am crezut că o să fie.
Am avut o operaţie. A trebuit să predau.
Hunt şi Webber m-au acuzat că am neglijat partea asta.
Ba partea asta ai neglijat-o.
Dacă îi duci undeva pe copii, Derek, trebuie să-mi spui şi mie.
Hai să ne liniştim un pic.
Copiii sunt bine, da?
Doar că am uitat să te sun.
Acum trebuie să intru în operaţie.
Nu, sunt bine.
Zola doarme, iar Bailey a tras şi el pe dreapta imediat.
Nu, nu ştiu de ce nu ţi-a spus Derek.
Da.
Nu, nu-i nicio problemă. Oricând.
Bine. Pa.
Nu m-aş fi gândit de una singură că nu vrei să rămâi însărcinată.
Ai spus: Nu mai pot să mai suport încă o pierdere. E prea greu."
Am interpretat asta ca pe un nu.
Şi m-am temut că te-ai întrista dacă te-aş întreba din nou.
Asta a fost acum un an.
De atunci s-au întâmplat multe şi poate m-am răzgândit.
- Te-ai răzgândit? - Nu ştiu. Poate.
Arizona, dacă pe tine te-ar face fericită, m-ar face şi pe mine.
Da. Da.
Dar crezi că ar fi bine?
Cu această abordare ajungem direct la hipocamp.
Întrebări?
Stop. Staţi aşa. S-o luăm uşor.
Uitaţi cum o să facem. O să veniţi fiecare pe rând lângă mine la microscop.
Cine e la microscop poate să pună o întrebare.
Ross, tu eşti primul.
- Unde e tataie? - Cui îi pasă?
Mai mult timp la microscop pentru noi.
Că bine zici.
Cred că exagerezi.
Da? Asta sunt eu.
Asta e în sufletul meu, asta mă defineşte.
Ştiu asta. Şi totuşi te iubesc.
Mulţumesc.
Mulţumesc mult că mă iubeşti oricum...
în ciuda convingerilor mele, în ciuda credinţei mele,
care, întâmplător, pentru mine sunt cele mai importante lucruri.
Îmi răstălmăceşti vorbele. Nu e...
Iar tu le ignori pe ale mele!
Nu accepţi cine sunt sau ce cred eu.
Le tolerezi. Le judeci.
Îmi judeci credinţa pentru că tu nu crezi în nimic.
Ba cred.
Cred în medicină. Cred în ajutorul dat oamenilor.
Asta nu e credinţă!
Credinţa înseamnă să crezi în ceva ce nu poţi vedea.
De ce nu vrei să recunoşti, Jackson?
Consideri că credinţa mea e ridicolă.
Da, pentru că aşa e! Da.
Dumnezeul tău e la fel ca şi copilul nostru surd ipotetic.
Nu există.
Îmi pare rău.
Asta nu înseamnă că nu te respect.
Doar că...
Îmi pare...
Îmi pare aşa de rău pentru tine.
Nu ştii cum să crezi în ceva ce nu poţi atinge sau simţi şi asta...
este foarte trist.
Aşadar îţi e milă de mine.
Da.
Da, aşa e.
Ar trebui să mergem la culcare.
Se pare că dispozitivul de asistenţă ventriculară al lui Frankie funcţionează.
Aşa e. Scot canulele.
- Le-am luat. - Tioprolină.
Porniţi perfuzia cu protamină, vă rog.
- Alex, încă mai eşti aici? - Tura de noapte. Şi tu eşti tot aici?
Da, suntem cu toţii aici, asta e clar.
Ţi-ai terminat discursul?
Nu, o să îl încropesc pe loc.
E ciudat. Au luat deja decizia.
Numele tău este scris pe o hârtie într-un plic.
Ştiu.
Eram sigur că la un moment dat o să câştigi un Harper Avery.
Dar nu mi-am închipuit că o să operez cu tine
în noaptea de dinaintea ceremoniei.
De când nu am mai stat toţi trei toată noaptea?
Din anul trei?
Doamne, uită-te la noi acum. Tu ai doi copii.
Iar tu o să primeşti un Harper Avery.
Iar Alex...
- Ce trist! - Mai taci. Am şi eu chestiile mele.
Ce chestii?
Minte. Şi mai trist.
O clinică privată este interesată de mine
şi cred că o să le accept oferta.
- O clinică privată? - E vorba de tipul ăla, Gaură-de-fund?
Mă tot duc pe acolo, am luat câteva ture
ca să văd dacă mă înţeleg cu colegul lui.
Nu-i spuneţi lui Robbins.
Şi mă descurc.
Mă descurc şi aici, noaptea.
Mă descurc foarte bine 24 de ore pe zi, dar nu pot spune nimănui.
O clinică privată?
De ce naiba ţi-ai dori aşa ceva?
Pentru că mi se termină specializarea şi e vorba de o grămadă de bani.
Şi nu mă trag dintr-o familie bogată, ca voi,
şi nu voi câştiga prea curând un Harper Avery.
- Asta aşa e. - Du-te naibii!
Ea s-ar putea.
S-ar putea? Du-te tu naibii.
- Nu ţi se pare o prostie? - Nu!
Bine, pentru că hotărâm ce film vedem sau ce mâncare să comandăm.
E... ceva serios.
- Da, pare o idee bună. - Bine.
- Pare o idee bună să dăm cu banul. - Bine.
E ceva... clar. E imediat.
Bine, bine.
Dacă e cap...
eu voi rămâne însărcinată cu bebeluşul nostru,
iar dacă e pajură...
Voi rămâne eu însărcinată cu bebeluşul nostru.
Bine?
Şi indiferent cum pică...
Aşa o să rămână. Corect?
Corect.
Bine.
Nu! Ştii ce?! Ia-l tu!
Îmi pare rău.
Eu nu vreau.
Nu prea vreau.
Tu ai făcut asta şi data trecută şi te-ai descurcat minunat.
Doar că... eu nu vreau.
Vreau să îl poţi tu.
E greşit să vreau asta? Sunt o fiinţă îngrozitoare?
Nu, nu eşti îngrozitoare.
Faci tu asta? Te rog? De fapt, stai aşa.
Vrei?
Aş fi încântată.
Dăm cu banul.
Toţi trei sunt pe lista de transplant?
Îmi pare rău.
Rezultatele biopsiei făcute lui Ivy
ne confirmă că organismul ei respinge inima.
Însă îi dăm medicamente care să reducă respingerea.
Frankie are insuficienţă cardiacă.
I-am pus un dispozitiv de asistenţă ventriculară care să-i ajute inima.
Am sunat la banca de organe
şi le-au pus pe Ivy şi Frankie pe lista de aşteptare.
Unde e şi Link. Dumnezeule!
Am început ziua cu unul pe listă, însă acum sunt toţi trei?
Vrei să-l sunăm noi pe Jon?
Nu mi-a răspuns nici măcar o dată astăzi
şi deja i-am umplut mesageria vocală.
Se spune că aşa ceva desparte cuplurile... copiii bolnavi.
Şi chiar discutaserăm despre asta, dar nu credeam că o să ni se întâmple nouă.
Dar nu ne trecuse prin minte nici că urma să trecem prin toate astea.
E ceea ce pare?
El... a plecat?
Din acest punct vizibilitatea devine dificilă.
Atunci de ce nu folosim un retractor cu arc?
Nu se poate printr-o incizie verticală concentrică.
Rişti să afectezi arterele coroidale anterioare
şi asta ar putea cauza...
Infarctul capsulei interne şi a ganglionilor bazali adiacenţi.
Edwards, retrage-te.
Wilson... avansează.
La naiba!
Cum putem şti dacă pacientul a suferit un infarct al arterei cerebrale posterioare?
Nu avem de unde să ştim până nu se trezeşte.
Bine.
Şi după ce simptome trebuie să ne uităm în această situaţie?
Hemiplegie contralaterală,
cvadranopsie superioară şi amnezie.
Gata, Wilson, suficient. Murphy, e rândul tău.
Am zis bine.
Da, aşa este.
Dar nimănui nu-i plac atotştiutorii.
Avem o hemoragie.
Am nevoie de vizibilitate, Murphy.
Nu, nu! Nu pensa!
Murphy, ce am spus?
Îmi pare rău. Doar că...
Din instinct, mâna mi s-a dus acolo.
Depărtează-te.
Îmi pare rău. O să fie bine?
Te rog să taci.
Dr Shepherd...
Am zis să tăceţi!
Ştiu unde să vină?
Am fost foarte explicită.
Sper să nu pierzi avionul din cauza taxiului.
Dumnezeule!
Pacientul cu bypass e în fibrilaţie. Trebuie să...
Du-te, du-te. Salvează o viaţă.
- Bine. Baftă! - Mulţumesc.
Poate că ar trebui să sunăm la compania de taxiuri,
să ne asigurăm că...
Owen, o să fie totul bine.
E prea devreme ca să fie aglomerat.
Nu am bagaje la cală. Am timp.
Şi tu trebuie să pleci.
Nu, nu, mai pot aştepta puţin.
Ciocnire în lanţ pe autostradă.
Nu poţi să ignori asta.
Voiam să te conduc.
O să lipsesc doar 24 de ore.
Nu e aşa mare despărţire.
Şi iau un taxi. Pot să mă conduc şi singură.
Eşti sigură?
Owen...
Du-te, du-te.
Bine atunci.
Fă-i praf.
Bine.
Dr Warren...
Avem o rezervă pentru aşa ceva.
Am auzit că dr Shepherd v-a ţinut într-o operaţie toată noaptea.
- Cum a decurs? - La naiba!
Copiii ăştia.
Nova, mă auzi?
De ce nu răspunde?
Nova?
Dacă înţelegi ce spun, clipeşte.
Nova.
Este...
suficient...
să spun da"?
Sau clipitul este o necesitate medicală?
Pentru mine e suficient.
Pot să şi clipesc.
Nu e... nicio problemă.
Totul pare bine.
Dr Murphy se va ocupa de recuperarea ta postoperatorie
şi va reveni la fiecare oră să-ţi facă un consult neurologic.
Deocamdată trebuie să te odihneşti.
- Nu mă deranjează. - Bine, perfect.
Murphy, doctorii nu plâng pe hol.
Pentru asta avem scările.
Îmi pare rău. Doar că sunt uşurată.
Da, azi ai avut noroc.
Nu s-a întâmplat nimic rău, dar s-ar fi putut întâmpla.
Şi dacă s-ar fi întâmplat... ar fi fost din vina ta.
Aşa că ţine minte sentimentul iniţial... acel ce-ar fi fost dacă...?"
Nu uşurarea de după.
Asta o să te ferească să mai faci aceeaşi greşeală pe viitor.
Da, domnule.
Ce am pierdut?
Sabine?
Draga mea...
Îmi pare rău.
Am adormit. Eram afară.
M-am dus în maşină să mă răcoresc,
am adormit, telefonului i s-a terminat bateria
şi nu ar fi trebuit să plec.
Trebuia să rămân aici cu tine.
Nu trebuia să te las singură.
Îmi pare rău.
Te iubesc. Te iubesc atât de mult.
Îmi pare foarte rău.
Nu ştiu cum reuşeşti.
Nu ştiu cum poţi să rezişti pe două fronturi.
După o singură tură de noapte,
mă simt istovită... rablagită.
Nu te simţi niciodată aşa... rablagit de istovit?
Alex.
Sunt bine.
Nu, cu rezonanţa magnetică stăm bine.
Nu mai avem nevoie de alte grupuri pentru rezonanţă magnetică.
Au la UCLA destule.
Vă sun eu mai târziu.
Îmi pare rău.
Trebuia să te fi sunat... Am greşit în privinţa asta.
Nu poţi să greşeşti în privinţa asta.
Ştiu.
Nu s-a întâmplat nimic catastrofal deocamdată, însă s-ar putea.
Jonglăm cu prea multe mingi.
Trebuie să schimbăm ceva.
Te referi la mine?
Nu spun asta, Meredith.
Spun doar să facem nişte schimbări.
Ştiu, ştiu doar că... Nu ştiu ce să fac.
Nici eu.
Dar ştiu...
că vreau să iei tu copiii astăzi.
Poţi să faci asta pentru mine?
Da, desigur,
şi te voi ţine la curent cu poziţia noastră în fiecare oră.
Nu e nevoie. Voiam...
Nu, aşa o să fac.
Bine. S-a făcut.
Cine e? April?
Pot să stau la voi o vreme?
Ai avut dreptate!
Am avut un somn liniştit toată noaptea. Am dormit buştean.
M-am trezit azi dimineaţă.
Am făcut nişte frigănele cu şunculiţă...
Şunculiţă dulce, dacă vrei să ştii.
Am avut timp să citesc şi ziarul.
Acum voi vedea ce mai face virusul meu,
care a avut şi el o noapte bună de dormit, mulţumită ţie.
Iar acum poţi să te duci şi tu să tragi un pui de somn.
Ţi-am lăsat ceaiul preferat pe masă.
Am reuşit şi eu să trag un somn rapid, aşa că mă simt bine.
O să o ajut pe Torres la o înlocuire de umăr.
Ia te uită la el, Superman.
Mulţumesc.
Iertaţi-mă, sunteţi dr Yang?
Sunt dr Robert Bonocore. De la clinica din Cleveland.
Da, cu neurostimulatorul pentru epilepsie.
Sunt încântată să vă cunosc...
Sunt un mare admirator...
Am citit tot ce aţi publicat despre canale.
- Este de-a dreptul fascinant. - Mulţumesc, mulţumesc.
Dumneavoastră sunteţi Cristina Yang.
- Da. - Cum merge faza a doua?
De-abia aşteptam cu toţii să avem aşa ceva în mână.
Am înţeles că sunteţi încă în curs de specializare.
- Da. - Când terminaţi?
Bănuiesc că toată lumea vă întreabă asta.
Sunteţi probabil încântată că aţi fost nominalizată
atât de devreme în carieră.
Sunteţi rudă cu dr Tara Yang?
Mi-a fost colegă de cameră la UPenn. Era foarte spirituală.
Din păcate...
Se pare că trebuie să mergem.
Felicitări.
- Ne vedem înăuntru. - Mulţumesc.
Încântat de cunoştinţă.
Mă scuzaţi.
Cristina?
Mer, m-am înşelat. Nu vreau să fiu singură aici.
Ar trebui să fii aici.
Şi să ne îmbătăm împreună. De ce nu ne-am îmbătat?
Şi vreau să vină şi Owen aici.
Ar putea să-mi ţină poşeta, să-mi povestească ceva.
Şi... Doamne...
să-mi spui să-mi dau cu deodorant.
Am uitat să-mi dau cu deodorant, iar acum put şi...
Unde eşti? Te-ai aşezat la masă?
Ştii ce? Lasă...
Sunt bine.
Chirurgii sunt pregătiţi să se descurce singuri, să fie solişti,
să fie nonconformişti... în sala de operaţie sau în afara ei.
Dar adevărul este că nu suntem niciodată singuri.
Ce?
Owen.
Mulţumesc.
Mi-am scris discursul. Îl am cu mine.
Mi-a luat şase ore pe scaunul din mijloc
şi o sticluţă de tequila exagerat de scumpă,
dar a ieşit elegant şi nu foarte lăudăros.
Cred că o să-ţi placă.
Stăm pe umerii celor care au ajuns aici înaintea noastră.
Chirurgia este cea mai ambiţioasă şi curajoasă dintre artele vindecării.
Stăm alături de colegii care ne-au susţinut,
ne-au pregătit...
Premiul Harper Avery este dedicat celor care au depăşit obstacolele,
au schimbat direcţia
şi au inventat viitorul în care vom trăi, vindeca şi dezvolta.
Chirurgii din această sală rescriu medicina
pentru generaţiile care vor urma.
Pentru acel moment pe care îl aşteaptă orice chirurg...
Şi am plăcerea deosebită de a anunţa câştigătorul din acest an.
Atunci când totul depinde de pregătirile şi alegerile făcute,
de inteligenţa ta, de mâinile tale, de suturile tale...
Premiul Harper Avery îi revine lui...
Când totul depinde de tine.
Dr Ronald Myers, de la spitalul John Hopkins.
Traducerea şi adaptarea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB
Comentarii pe www.tvblog.ro