În episodul anterior:
Mă numesc John Constantine.
Exorcist, demonolog şi... "maestru al artelor oculte"?
E mult întuneric jos, pe-aici. Oamenii simt ce va să vie.
Se întâmplă peste tot.
Dacă-ţi dai seama cu ce ne confruntăm, voi folosi informaţia să salvez vieţi.
Dar cum e cu viaţa mea?
Ai osândit iadului o fetiţă. Cu tot cu sufletul tău.
Cel puţin deocamdată.
Sugerezi că nu-i prea târziu să-mi mântuiesc sufletul?
Adică ai să ne ajuţi?
Umblu singur pe calea mea. Fiindcă, să fim sinceri...
Cine-ar fi nebun de ajuns să umble alături de mine?
O zi proastă?
Lannis...?
Încă trei din schimbul meu au ameninţat că pleacă azi. Oameni de nimic...
- Încă mai aud sunetele? - Nu începe şi tu.
M-au pus şef peste nişte pămpălăi cu tuleie la nas.
Nu-i nimic de auzit în mina aia.
Mergi şi te curăţă, dragule, cina-i gata când ieşi.
Sunt flămând acum.
Nu-i gata încă.
Ce draci...?
CONSTANTINE 01X02 - "Întunericul din adânc"
Traducerea: Reef
- Îţi exersezi abilităţile? - Doar una: răbdarea.
Pe unde draci-uscaţi ai umblat?
A trebuit să aştept câştigătorul la dublu. Doar pe ăsta l-ai nimerit.
Capnomanţia nu-i o magie exactă.
Ghicitul viitorului în mişcările fumului e treabă spinoasă.
Eu ziceam că eşti expert.
Pregăteşte şeile: mergem în Pennsylvania.
- Uită-te la hartă. - Una din picături e udă.
Destinaţia noastră e micuţul oraş Heddwich.
Potrivit ziarelor locale, un miner-şef tocmai a fost prăjit sub duş.
Păi eşti pe cont propriu.
Pennsylvania...? Sucubul din marfar...?
Mai e valabil mandatul ăla?
Ciudat ce memorie lungă are legea când vine vorba de deraieri de tren.
Cine eşti...?
Tare începi să mă enervezi...
Îmi cer scuze...
Scuzele sunt toate ale mele, păpuşă. Să ţi-l adunăm, da?
Dacă mă pricep la ceva, ăla-i gunoiul.
Tu eşti... Tu eşti tu.
Observaţia aia se termină mereu la fel, şi niciodată în favoarea mea.
Te tot visez.
Începusem să cred că nu erai adevărat.
Cine eşti?
Ceva desenatoare rapidă de bâlci - de-ăştia suntem?
Cocoţată şi pândind de la vreo fereastră...
Mâzgăleşti figura vreunui biet nătăfleţ apoi te bagi în el ca-ntr-un fost iubit.
Îi bagi limba-n ureche şi mâna-n buzunar, precis.
Faină manevră, păpuşă, dar am să sar peste.
Nu: părul blond-murdar; colţul buzei în sus.
- Ţinuta bleagă. - Am o ţinută excelentă!
- Le-am văzut pe toate. - Dar nu prea bine, pare-se.
Iaca.
- Ochii-s mult prea întunecaţi în asta. - Nu! Nu ştiu cine eşti.
Te rog.
Fie.
Vrei răspunsuri.
De la un artist la altul...
În lumină...
Le găsesc eu pe ale mele.
John Constantine Născut: 10 mai 1982, Liverpool
Brună.
Greu de trecut cu vederea aşa ironie, nu-i aşa?
Simbolul oraşului e un dragon şi...
Sufletul ăsta amărât e ars de viu.
Deci tu ce zici că s-ar fi petrecut?
Foc prin ţevi? E rar, dar se mai întâmplă prin oraşe miniere.
Dacă-s fracturări hidraulice. Dar aici aveţi exploatări miniere.
- Ce ştii tu despre asta? - Am crescut în Liverpool, "colega".
Am inspirat mai mult praf de cărbuni decât aer, flăcău fiind.
- Pentru Lannis! - Să fie.
- Tre' să fi fost băiat fain. - Lannis era o jigodie.
Dar au închis mina pentru o zi.
Celor de pe-aici nu le trebuie invitaţii să se matolească.
Mai dă o halbă, Charlie.
V-aţi gândit că de fapt dragonii ar fi cei de vină?
Nu există explicaţie naturală pentru ce-a păţit bietul Lannis, nu-i aşa?
Să ştii c-aşa-i. Da' nu dragonii i-au făcut pe Lannis şi pe ceilalţi.
- "Ceilalţi"...? - Alţi nouă, toţi anul trecut.
Au murit ca tipul ăsta?
"Accidente miniere".
Unii băieţi spun că am săpat puţin cam prea adânc.
Am bătut la poarta iadului iar acum iadul bate-napoi.
- S-au auzit bătăi? - Da. Jos, în tunelul ăla blestemat.
Pui la tavă - încercaţi şi alte produse.
Doar membrii familiei - Nu intraţi
Ai găsit ce căutai?
De fapt, nu.
Mă numesc John Constantine. De la Ancheta din Philly.
Nu te-am observat în faţă, cu ceilalţi.
Mă ascundeam pe-aici. Moartea soţului meu m-a lovit profund.
Ai puţin cărbune acolo... Pe mână.
Pe-aici se prinde de tine peste tot.
Zgura, funinginea... Pătrund în fiecare por şi ţesut.
Dar asta n-are niciun sens, nu-i aşa?
Şi, dacă nu te superi că întreb, tu ce crezi că s-a întâmplat?
Mai contează, oare? Lannis nu mai este.
Păi dacă mă ajuţi, aş putea scrie un articol care i-ar onora viaţa.
Că o fi fost vreo mare onoare viaţa noastră.
Scuze.
Eşti drăguţ.
Ştii, am auzit zvonuri cum că ar fi...
Ceva nu prea...
Natural colo jos în mina aia. Vorbea vreodată soţul tău de asta?
- Vrei un subiect? - Da.
Bun; am unul pentru tine.
E despre o ţigancă.
Primise scrisori de la un bărbat, unul bogat...
Care voia să se-nsoare cu ea. Să o facă regina lui.
Zicea că-i un magnat industrial.
A uitat să spună că în cărbune.
Ar vinde ziarul un subiect ca ăsta?
- Putem vorbi altădată, nu-i nimic. - De ce?
Sunt liberă acum.
- Eşti puicuţă bună şi alea, dar... - Ieşi.
- Ieşi! - Bine, plec...
Gata - plec.
- Ieşi de-aici! - Acuma!
- Vreau să pleci! - Bine, plec...
- Nu-i nevoie de scandal. - Să-l scoată careva de-aici!
- Vreau să plece! - Ăsta cine-i?
Spune că-i ziarist.
Nimeni nu face figuri cu oamenii mei.
Ce cauţi aici?
Cum spunea doamna... Sunt ziarist.
Căutaţi-l.
Acum te mai întreb odată. Cine dracu' eşti?
Să-nţeleg că tu eşti şeful minei.
Da. Sunt preşedintele Companiei Miniere NorPenn.
O necăjeşti pe văduva unuia din oamenii mei respectabili.
Ştim amândoi că asta nu-i adevărat.
Uşurel, Thad. Ar putea fi de la Protecţia Mediului.
- Ăsta...? Nici gând. - Într-un fel, tovarăşul tău nu se înşală.
Ai un dezastru nu-prea-natural în mină. O ştii tu, o ştiu şi eu.
Ce nu-mi dau seama e de ce a ieşit la suprafaţă pentru a-ţi ucide un om.
Ascultă la mine...
Nu ştiu pentru ce tabloid slinos scrii tu, dar eu am mineri speriaţi pe cap.
Cea mai mare ameninţare pentru ei sunt paraziţi ca tine ce-mprăştie panică.
Şi tu le-ai auzit, nu-i aşa?
Bătăile.
Du-te acasă.
Recunosc: eşti insistentă.
- Apartamentul nupţial...? - Mereu iau apartamentul nupţial.
Spaţiu din belşug... Dă aşa, o energie bună.
Ţi-ai pierdut ăsta.
- Erau 90 de lovele aici. - Trebuie că le-ai pierdut şi pe alea.
Ştii, i te-am descris tânărului drăguţ de la recepţie şi...
A zis că te-ai cazat sub numele... Caligari.
Bud Caligari.
Dar permisul şi biletul de tren pe care l-am găsit în coşul de gunoi
spun că te cheamă John Constantine.
Iar chestia cu gunoiul...? Eşti o fată pe gustul meu...
- Zed. - De unde ştii cum mă cheamă?
- Chitanţa de card din gunoiul tău. - Deci chiar te-am fermecat.
Oi fi eu tont, dar îmi place să ştiu cine mă hărţuieşte.
Nu te hărţuiesc. Dar eşti în capul meu de luni bune.
Şi apoi, dintr-odată, eşti aici? Tu nu vrei să ştii de ce?
Nu caut răspunsuri la întrebări ce n-ar trebui puse.
Păi eu caut. Nu ştiu nimic despre tine, dar simt că ar trebui.
Dând azi unu-n altul... A fost mâna sorţii.
Păi dacă soarta ţi-o cauţi, ia cele 90 de lovele şi bagă-le la loto.
Tu însemni ceva pentru mine. Poate şi eu însemn ceva pentru tine.
Un motiv să-mi îmbunătăţesc securitatea personală.
Am viziuni pe care nu le pot controla.
Şi uneori, trăiri.
Ascultă, "Zed"...
Începi să-mi placi - puţintel.
Dar nu destul să te las să rămâi, deci, dacă nu te superi, ai vrea...
Ce-i aia?
Singurătate...
Durere...
Disperare.
Astea te motivează pe tine.
Ce fel de om e motivat de aşa ceva?
Atât de multă vină, John Constantine.
Clarsimţitoare...
Sau poate doar pricepută la nimereli.
Fie...
Vrei răspunsuri?
Să vedem cât te ţine. Şezi.
Vei face tot ce-ţi spun - înţelegi?
- Da. - Închide-ţi ochii.
Vreau să vezi o imagine în mintea ta.
O pâclă complet albă... Ce absoarbe orice sunet...
În afara sunetului vocii mele.
Mă auzi?
Bun.
E un porumbel alb pierdut în furtuna asta de zăpadă; trebuie să-l salvezi.
Întinde mâna; deschide-ţi simţurile.
Şi lasă porumbelul să vină la tine...
Acum.
Zed!
Zed. Zed.
Ai văzut focul...
Al omului din oraş care a ars?
Ce altceva ai văzut?
O cruce înaltă.
Bun.
Te-ai descurcat excelent.
Ei bine, acum avem ceva.
Am să mă schimb rapid, apoi îi dăm de cap, bine?
Bun.
John?
Constantine!
Biserica Bunului Păstor Sf. Asaph
Te vei face cunoscut, dacă ştii ce-i bine pentru tine.
Chiar aşa...?
- Într-o biserică...? - Scuze.
Nu-mi cere mie scuze, colega.
Pune-ţi hainele, vrei?
- Ce-i cu treaba asta? - O chestie; ştii tu, să sperie lumea.
Un bărbat înalt, fără faţă, te urmăreşte până acasă, se uită prin ferestre...
Nu-i foarte original.
Bun, gata; fuga acasă.
Bun.
Ai văzut un britanic în pardesiu?
Ţi-a tras-o şi ţie cu nota de plată?
- Sfatul meu: nu te irosi cu ăla. - Nu am de ales.
Şi fiul meu avea puterea aia...
Pe când era viu.
A lăsat în urmă belea de fete plângând şi jurând că doar el le dădea sens vieţii.
Nu-n genul ăla.
Ba-n genul ăla, dar nu cum crezi tu,
Doar că... înseamnă ceva pentru mine, nu ştiu ce.
Păi era o vreme când lumea venea la mine după răspunsuri.
Dar acum barmanul nostru primeşte mai multe confesiuni într-o zi
decât auzeam eu într-o lună de duminici.
- Poftim. - Mulţumesc.
Deci fiul tău e motivul pentru care ţi-ai părăsit credinţa?
Am părăsit biserica atunci când l-a înghiţit mina.
Dar credinţa nu mi-am părăsit-o.
Nu pot spune că am avut prea multă în primul rând.
Credinţa e acceptare nezdruncinată, fără loc de îndoială.
Aşa ceva nu voi mai avea de-acum.
A avut grijă de asta mina aia blestemată.
Bună, păpuşă; deja-i dimineaţa?
Când te vreau, pleci, când nu te vreau - eşti aici.
Am să-ţi uşurez treaba.
Ieşi! Ridică-te!
- Nu te vreau! - Nu fi aşa, păpuşă!
Trebuia să verific ce ai oferit.
Protocolul de securitate strict este, de fapt, obligatoriu în meseria mea.
Încă nu ştiu cu ce te ocupi.
Ceea ce sunt eu, după cum atât de convenţional ai portretizat tu...
Sunt un exorcist, demonolog şi...
Amator ocazional de arte oculte. Întrebarea e...
Cine eşti tu?
- Eu sunt Zed. - Aşa. Zed Martin.
Ţi-am găsit chiria pe trei luni.
Deci: cum de se mocirleşte o chica bonita de vreo douăjde ani
într-un oraş minier galez ca vai de el din mijlocul Pennsylvaniei?
- Călătoresc mult. - Sigur...
Păi sunt doar două genuri de oameni care călătoresc.. mult.
Ăia cu circul şi...
Ăia care fug.
Şi, ciudat, nu văd peruci haioase şi vopsea de faţă pe-aici.
Eu ştiu de ce fug. Tu ştii?
Tu ai venit la mine, nu invers.
Dacă intri în lumea mea...
Te vei holba la demoni, draci şi de-ăştia.
Chestiile alea din desenele tale există.
Da...
Nu vor fi...
Doar amintiri urâte ce-ţi vor da târcoale.
Ci năpasta iadului ce-ţi va vâna sufletul.
Şi când sună clopoţelul...
Ai face bine să fii pregătită, dispusă şi capabilă să răspunzi
cu ceva mult mai mortal decât un creion de desen.
Dacă te ţine, putem trece la afaceri.
Dacă nu, plecăm pe drumurile noastre şi nu-ţi mai văd feţişoara în veci.
Nu mă vezi plecând.
- Să fie ce cred eu că este? - S-a prăbuşit o mină.
Siguranţă înainte de toate
Ce s-a întâmplat aici?
A căzut tot peste noi.
Înainte de asta: bătăile. Ai auzit bătăi?
Da, sunt acolo.
Bun...
Mersi, colega.
John!
- Dacă te prinde Thad aici, te face... - Mor oameni în mina voastră.
Acum cinci ani, Heddwich-ul era mort. NorPenn a salvat oraşul ăsta.
Ziceau că mina-i stoarsă, dar noi i-am redat viaţă.
Fiindcă sunteţi o operaţiune ilegală, săpând neautorizat tuneluri
în zone ale pământului în care omul muritor n-are dreptul să ajungă.
E adevărat, nu-i aşa?
Ce spun minerii?
- Aud sunete...? - Şi au să le tot audă...
Iar oamenii au să tot moară...
Până închideţi mina aia.
Ce-i asta? Ce dracu'...?
Ne trebuie ceva să spargem geamurile imediat.
Caută sub scaun. Ce dracu'...?
Dumnezeule...
Eşti bine?
- Da, aveam totul sub control. - Aproape că te-ai înecat în noroi.
Nu... mă gândeam la o vrajă în capul meu; mergi vezi de şofer.
Nu te tortura cu asta, păpuşă. N-aveam ce face pentru individ,
şi nu vrem să rămânem pe-aici să nimerim în anchetele poliţiei.
Nu înţeleg: ce era în maşină?
Ăsta-i preţul când faci afaceri cu subsemnatul.
- Am încercat să te previn. - Ştiu; dar sunt tot aici.
Dă-te-n flori - n-ai ce să vezi.
Ce se petrece?
Pe la noi minerii le spun "Coblynau", dar îi găseşti în toate culturile.
Sunt spiritele minerilor morţi. Bat în pereţi, să anunţe pericole.
Deci Coblynau-ii ăştia... De fapt îi păzesc pe mineri?
- Anunţă pericole, nu le provoacă? - Exact.
Coblynau-ii tradiţionali nu se ridică la suprafaţă şi categoric nu ucid.
Atunci care-i explicaţia?
Ar putea fi întunericul ce se ridică.
Ceva sileşte răul să iasă în valuri spre suprafaţă.
Ceva schimbă regulile. Simt ceva mână omenească.
Ca şi când cineva cheamă spiritele astea dinadins.
Nimic nu miroase mai clar a răzbunare ca moartea prin demoni.
Dacă nu mă înşel...
Atunci cineva conjură mardeiaşii ăştia din apropiere.
Vreun miner.
Am auzit că se adună toţi la crâşmă pentru o şedinţă de urgenţă.
Cred că trebuie să ne schimbăm, păpuşă. Ne vedem acolo.
Dacă vă ieşiţi din fire şi faceţi din asta vreun circ cu sperieturi, n-am ce zice.
Zvonurile ţăcănite nu ajută...
Curios: beţivi sceptici, nicăieri.
- Zici de fostul popă? - Cum ai zis?
Ellis. A fost popă până să-i moară fiul în mine.
Ceea ce ar putea fi un motiv de răzbunare.
Când te-am lăsat ieri baltă,
am găsit dovezi ale chemării chestiilor alea nămoloase
într-o biserică părăsită din afara oraşului.
Exact cea căreia i-a întors Ellis spatele.
Deci el ar putea fi cel care conjură răul pentru răzbunare?
Vino-ncoa; te fac o tură.
Scuze, colega, dar, uite... Domniţa mea-i cam ameţită, ştii tu.
Te superi dacă-ţi rechiziţionăm scaunul? Se poate? Mersi mult, colega.
Aşază-te.
M-am prins: e scaunul lui, locul unde bea, dar nu-mi pot controla vedeniile.
Păi ieri ai făcut-o.
Aminteşte-ţi ce ţi-am spus. Închide ochii acum.
Închide lumea în afară.
E rece.
- Ce zici, păpuşă? - La picioare.
Încet, fără a pierde vedenia, deschide-ţi ochii.
Priveşte la picioare.
Un râu.
O cascadă!
Rămâi în vedenie.
Caută indicii.
Văd un... cort, cu un scaun vechi în faţă, ca un scaun pliant.
Pare un loc de campare.
V-aţi hotărât de-acum?
Charlie, există vreun loc de campare pe lângă râu prin zonă?
Cel de la Pârâul Cocoşului e cel mai apropiat.
Pârâul Cocoşului...
Cum poate un om atât de slab să fie capabil de atâta distrugere?
Oamenii nu sunt în întregime buni şi nici în întregime răi.
Ţine: scutură-l şi alungi răul.
- Tu ce vei folosi? - Isteţimea mea.
Tu eşti pastorul Ellis McGee de la Biserica Bunului Păstor Sf. Asaph?
Nu mai sunt.
Et separabunt traductionem alicuius,
et omnes Satanae in votis pacta...
Spiritualia, et animam vinculo,
et opera Satanae.
- Îl ştii. - Normal că îl ştiu.
E Pieptarul Sfântului Patrick.
Ce dracu' se petrece aici?
Am venit să-ţi închei conflictul spiritual.
Abilitatea ta de a mijloci divinitatea se poate folosi şi la dezlănţuirea răului.
Crezi că eu sunt în spatele uciderilor din oraş?
Biserica ta pângărită are toată puterea răului de care ai nevoie, colega.
Îţi trebuie credinţă pentru a invoca răul.
În caz că n-ai observat, eu sunt stors cu totului.
Auzi, John, poate ar trebui să-l ascultăm.
Nerozi... Trebuie să vă scoateţi tâmpeniile din capete.
- Nu vedeţi nici ce-i în faţa voastră. - Cum ar fi?
Oamenii ucişi la suprafaţă nu sunt mineri, sunt şefii din conducere.
Cineva îi face în sfârşit să plătească.
Ai putea avea dreptate.
- Câţi şefi au mai rămas? - Doar unul.
Proprietarul companiei, Thad Bowman.
- Ai accesorii de desen în maşină, nu? - Da...?
Pulverizator de vopsire ne trebuie.
Vino.
Vii, băiete?
Da, iată-mă, tată.
Peterson a zis că a curăţat puţul din est,
dar ştiu că laşul ăla era prea speriat să coboare acolo.
Vreau să văd cu ochii mei până nu apar oamenii în zori.
Chiar crezi că-i o idee bună să deschizi mina după cele întâmplate ieri?
Oamenii vor să muncească, băiete. Trebuie să respecţi asta.
Pare curăţat. Să vedem puţul de jos.
- Chiar crezi că ar trebui să facem asta? - Nu începe şi tu, băiete.
Nathan!
Chiar sunt adevăraţi.
Pictează.
Păzitor al Pământului...
Strajă a Ţărânei de la Temelie...
Fii binevenit în acest loc sacru.
Prin Pământul ce trup îţi este
şi prin înţelepciunea celor din vechime...
Salut şi rămas-bun.
- Ce am făcut? - I-am amintit ce este:
un spirit păzitor.
Cum spuneam, Coblynau-ii sunt bulangii paşnici din fire.
Încă respiră. E bine.
Ăsta nu-i la fel de norocos.
Qué Dios lo bendiga. (Binecuvânteze-l Dumnezeu)
Deci ne-am întors de unde am plecat.
Urmele astea de mâini...
- Le-am mai văzut. - Unde?
Trebuie să ne asigurăm că nu mai coboară nimeni aici.
Niciodată.
- Du-l acasă. - Tu ce vei face?
Un singur lucru la care mă pot gândi.
- Ce caută popa aici? - Trebuie să fie aici ca să vadă asta.
Te-ai descurcat bine mai devreme - dacă am uitat cumva să-ţi spun.
- Păi acum ştiu în ce domeniu lucrezi. - Nu-i pentru toată lumea, păpuşă.
Şi, după asta, găseşti un nou oraş drăguţ şi liniştit?
Da...
Fiindcă eu sunt genul ăla de...
Chica bonita. (Puicuţă bună)
Serios: n-am vrea să stăm aici.
Uneori e nevoie de ceva vreme să se răspundă chemărilor credinţei.
Faci tu trebuşoara?
Pentru fiul meu.
Vreau cheile maşinii tale.
Sunt în camionetă; încotro?
Să fac partea grea, desigur.
- Am aruncat mina-n aer. - Aia am făcut.
Iar Coblynau-ii vor rămâne la odihnă dacă sunt lăsaţi în pace.
Dar cineva cu o magie tare puternică i-a chemat la suprafaţă în primul rând.
Nu-i gata treaba.
Ziaristul, nu...? Ancheta din Philly?
- Pot intra? - Mă tem că am musafiri.
Ştiu cine l-a ucis pe soţul tău.
În cazul ăla...
Cred că ar trebui să-mi cunoşti musafirii.
Atunci nu mă pofteşti înăuntru?
Nu-i nevoie.
Acum...
Ai vreun subiect pentru mine?
Îţi dau o singură ocazie.
Alungă-ţi animăluţele şi am să te cruţ.
Cum de ştiai?
Semnul de cărbune de pe mână, când ne-am văzut prima dată.
Am văzut unul fix la fel pe un flăcău pe care încercau să-l ucidă Coblynau-ii.
Apoi... mi-am amintit ce ai spus.
Eşti ţigancă...
Nu-i nimic mai negru ca magia ţigănească.
Când am plecat de acasă, mi-am făgăduit că nu voi mai folosi magia neamului meu.
Apoi s-a întors la mine, mai puternică decât oricând înainte.
Singurul motiv din care ai putut face ce ai făcut
e fiindcă un întuneric se întinde peste tot,
chiar şi în locuri retrase cum e Heddwich.
Te infectează.
Nu... Te înşeli.
Trimite bieţii ăştia nătângi înapoi unde le e locul.
Ucideţi-l.
Ai uitat un lucru, zgripţuroaică proastă.
Astea sunt spirite ale minerilor morţi, şi soţul tău, pe care l-ai omorât, era miner!
Spirit neliniştit al acestei case, te chem să-ţi cauţi răzbunare!
Lannis...? Nu!
Dă-mi drumul! Nu...!
Eu sunt victima!
- Ne mutăm de tot, este? - Ai vrea tu.
Păi mă tem că n-am niciun chef de ceartă astă-seară, scumpo.
Fireşte că nu; aproape ai murit.
Voiam doar să văd că eşti bine.
Nu-i adevărat.
Voiai doar să vezi că nu am fugit iar de tine.
- Asta aveai de gând? - Ascultă, Zed...
Nu pot nega că oferi valoare moderată pe teren.
- Ţi-am salvat viaţa. - Aia-i deschisă dezbaterii.
Adevărul e că eu lucrez cel mai bine singur.
- Şi eu. - Mereu mă pun pe mine pe primul loc.
E singurul mod în care am supravieţuit şi eu.
Toţi cei care-şi pun încrederea în mine mor.
Bun, m-ai convins.
Vezi tu, John...
Eu te-am tot aşteptat.
Iar tu m-ai găsit.
Eu nu ştiu ce am aşteptat - tu nu ştii ce ai găsit.
Întrebarea e: ne vom ajuta unul pe celălalt sau nu?
Dacă-mi dai voie...
Sunt stors de vlagă.
Să zicem că ar putea fi o uşurare să te încrezi orbeşte,
să laşi deoparte nevoia de dovezi pe făgăduinţa speranţei.
E nevoie de încredere să întorci întunericul la lumină.
Iar cei care se încred riscă să-şi pună credinţa în mâinile cui nu trebuie.
Căci sunt şi din cei care se roagă pentru tine...
Dar şi din cei care rod din tine.
Şi, indiferent cât de grijuliu eşti...
Uneori...
Nu poţi face distincţia şi pace.
Traducerea: Reef