Anterior în "The Book of Negroes"...
May ! May ! Nu !
- May ! - Mi-a adus doar cinci lire sterline.
Lindo l-a ajutat pe Appleby să o vândă pe May unei familii din Savannah.
Mai este în viaţă ?
Variola a omorât-o.
Oameni buni, care cred că negoţul cu sclavi este un lucru rău,
doresc să înfiinţeze o colonie de negri liberi în Africa.
Şi eu unul, am decis să mă alătur lor.
Să mergem acasă.
The Book of Negroes
Traducerea şi adaptarea LuScarGi @ SFZ <font color="
La 15 ianuarie 1792, cele 15 corăbii au ridicat ancora
şi au pornit spre Sierra Leone.
Unul din trei bărbaţi sau femei s-au născut, ca şi mine, în Africa.
Incluzând copiii, eram 1.200.
Acolo este !
Acolo este ! Vedeţi ?
Din copilărie, mi-am amintit profilul spatelui şi capului leului.
Până când am văzut coasta cu forma leului,
m-am îndoit că aş putea să mă întorc la locul de unde am plecat.
Vom numi noua noatră colonie... Freetown.
Aceşti oameni au venit de la Londra pentru a ne proteja.
Vă rog să nu părăsiţi limitele aşezării noastre.
În afară, compania nu vă poate proteja
de înrobitori sau de africanii potenţial ostili.
Nu ne putem guverna propriile noastre destine ?
Eventual, da, desigur.
Dar compania a cheltuit o avere
să vă aducă aici şi intenţionează
să guverneze această colonie pentru a asigura succesul.
Fraţilor... fraţilor !
Surorilor, vă rog.
Nu este momentul pentru discuţii.
Voi aveţi ochi, ajutaţi-mă să văd.
Puteţi vedea 500 de case construite deja
unde să ne odihnim oasele obosite ?
Puteţi vedea o biserică ?
Există un sistem prin care putem aduna alimente
şi carne de vânat şi să împărţim împreună ?
- Bine, Tata Moise. - Da.
Să construim !
Englezii şi-au părăsit corăbiile, iar noi, cei din Nova Scoţia,
nu aveam nimic, doar corturi pentru a ne adăposti.
Aşa că, am construit Freetown de la zero,
începând cu o biserică, o şcoală şi case.
Am negociat cu tribul Temne şi am învăţat limba lor,
visând doar la casa copilăriei mele şi am planificat călătoria mea pe uscat,
fiind de mers trei rotaţii ale lunii pentru a ajunge în satul meu natal.
Ţine. Ia, bea asta.
Nu renunţa.
Nu renunţa. Nu renunţa. Nu renunţa !
Nu renunţa ! Nu renunţa !
Nu renunţa !
Ce se întâmplă ?
Sunt sclavi care mărşăluiesc spre ocean !
Unde este Clarkson când avem nevoie de el ?
El este în interior, cercetează insula.
Hei ! Repede.
- Du-mă la ei. - Ce ?
Du-mă la ei, repede !
Veniţi, ei îi iau ! Ei îi iau !
Eliberaţi oamenii aceştia acum ! Eliberaţi aceşti oameni !
- Chekura, nu ! - Eliberează-i, să fie ca şi noi !
Chekura !
Sunt regele acestor oameni. Vă rog să eliberaţi acest om.
Vino !
Toată lumea, înapoi şi nimeni nu va fi rănit.
D-le Park, nu !
- Trebuie să-i lăsăm să treacă. - Nu-i vom lăsa să ia aceşti captivi !
Nu vom pleca.
- Şi ei nu îi vor lua ! - Înapoi !
Nu puteţi salva sclavii.
- Nu ! - Linişte !
Linişte !
Stai deoparte.
Trebuie să ai credinţă.
Hei !
Înapoi !
Tu ne-ai condus spre libertate, Tata Moise !
Tu ne-ai condus în Africa.
Nu !
D-ră Diallo, îmi pare atât de rău pentru pierderea ta.
Mulţumesc, dr. Falconbridge.
Tu mă cunoşti !
Căpitanul Clarkson mi-a vorbit despre tine.
Căpitanul Clarkson, ultimul toubab decent.
El a menţionat că ai fost odată implicat în comerţul cu sclavi.
Da...
- Dar mai târziu, ai denunţat asta. - Da.
Mi s-a spus că vrei să te întorci acasă.
Da.
Da, doresc să găsesc un african care să mă ducă în interior, la satul meu.
Te pot ajuta.
Nu vreau să mergem.
- E prea periculos. - Trebuie.
Este singura noastră şansă de a ajunge acasă.
De ce trebuie mereu să mă alungi ? Ne putem iubi chiar aici !
Puteam fi ucişi de o mie de ori !
Cineva ne-a luat de aici.
- Acum cineva ne poate duce înapoi. - Eu te-am luat de aici.
Eu te-am luat de aici.
Insula Bance
Mulţumesc.
Armstrong, bătrâne !
Aceasta este femeia despre care ţi-am trimis mesajul.
William Armstrong.
Aminata Diallo.
Falconbridge, o rundă de golf de câteva minute înainte de a ne aşeza la masă.
Bine...
Falconbridge mi-a spus că, fiind copil, ai fost luată
dintr-un sat, departe, în interior.
Da, este adevărat.
Cum de ştii că ai fost expediată de aici ?
Îmi amintesc de golf.
Poate casa ta este distrusă acum.
Casele sclavilor luaţi din interior, comunităţi întregi, au fost jefuite.
Trebuie să aflu pentru mine.
Am un butoi de rom pe care să-l dau în schimb.
Este un preţ corect, dar mi-e teamă că nu te pot ajuta.
De ce te ocupi cu negoţul de sclavi ?
Este tot ce ştiu să fac. Îmi place Africa.
Toată lumea face asta, britanicii, francezii, americanii.
Chiar şi sângeroşii africani au fost amestecaţi
în comerţ, de o eternitate, de asemenea.
A fost chiar atât de rău pentru tine ?
Pari să fii sănătoasă, ai haine confortabile, eşti hrănită.
Noi hrănim captivii noştri aici.
Nu avem nici un interes să înfometăm produsul nostru.
Acesta trebuie să producă un profit.
Eu sunt bolnav şi obosit să tot aud aboliţioniştii din Londra susţinând
că am marca captivii noştri. Nu am văzut aşa ceva.
Vreţi să vă întoarceţi pentru un moment, vă rog ?
Întorceţi-vă.
Vă puteţi întoarce iar acum.
Acesta este semnul cu care am fost marcată
cu fierul roşu pentru sclavi...
atunci când aveam 11 ani.
Este un "G"
şi un "O".
N-am ştiut ce înseamnă asta.
Grant Oswald,
companie care lucrează în Insula Bance. Oswald este un scoţian.
Nu ai idee
câte mii de orori
îi aşteaptă pe captivii tăi.
Voi vedea ce pot aranja pentru călătoria ta.
Mâine, te poţi întâlni cu neguţătorii.
De ce ar trebui să negociez un rom bun cu o femeie nebună
care arată ca un african, dar se comportă ca un toubab ?
Vreau să călătoresc în interior, într-un sat numit Bayo,
trei revoluţii ale lunii de mers pe jos,
nord-est, nu departe de Segou, pe râul Joliba.
Eu nu negociez cu un toubab.
Am un butoi de rom la schimb.
O mie de butoaie de rom.
Un butoi de rom fără o picătură de apă în el.
Tu negociezi ca un bărbat.
Ne vom întâlni din nou.
Când ?
Mă întorc când mă voi întoarce.
Eu sunt cunoscut aici.
Eu sunt Alassane, marele neguţător Fula.
Am găsit un ghid care să mă ducă acasă.
Am fost acolo când ai fost luată de la casa ta.
Voi fi acolo şi atunci când te întorci.
Mulţumesc că ai venit.
Mă întorc în Anglia în două săptămâni.
Nu ! Oamenii din Nova Scoţia vor fi devastaţi !
Este timpul.
E timpul pentru mine să plec.
Nu vreau ca familia mea să mă aştepte mai mult.
Am înţeles.
Dar am o propunere să-ţi fac.
Tu şi Chekura, veniţi cu mine în Anglia.
Căpitane Clarkson, doar ce am ajuns în Africa !
- Nu pot pleca acum ! - Dar avem nevoie de tine.
Mişcarea aboliţionistă are nevoie de tine.
Avem nevoie de povestea ta şi avem nevoie de vocea ta.
Quakerii încearcă să convingă Parlamentul să renunţe la comerţul cu sclavi.
Şi prin comerţ, vreau să spun cumpărarea sclavilor de pe coasta africană,
transportul lor peste mare şi vinderea lor în America.
Este un prim pas. Sclavia ar exista totuşi,
dar mulţi bărbaţi, femei şi copii nu vor mai fi urcaţi în corăbiile de sclavi.
Cum... cum... cum ar fi posibil să pot ajuta cauza ta în Anglia ?
Ai supravieţuit sclaviei.
Vocea ta ar putea mişca mii de britanici.
Când va veni timpul ca Parlamentul să delibereze în această privinţă,
vocea ta ar putea schimba votul.
Căpitane Clarkson, eu...
Spune-mi John, te rog.
John...
ca şi tine,
trebuie să mă întorc iar acasă.
Tu ştii ce este în mintea noastră, Aminata.
Îţi doresc cel mai bun noroc britanic.
Ismail !
Alassane, unde mergi fără captivi ?
Această femeie vrea să meargă în satul ei, Bayo, spune că este aproape de râul Segu.
Toate satele de pe râul Segu nu mai există.
Acesta este omul care l-a ucis pe Tata Moise.
Oamenii au fost luaţi demult, iar satele arse.
Cine este această femeie. Se mişcă ca un toubab.
Este deşteaptă. Ai grijă. Vorbeşte Temne, engleză şi Bamanankan.
Uite.
De mic copil, am crezut că orice adult decent
nu ar lăsa nepedepsit un şir de sclavi legaţi.
Apă ! Apă !
Cu toate acestea, aşa se întâmplă.
Ţine.
Femeie toubab !
Nu o hrăni, sau te voi pune în această linie.
În acel moment, am înţeles că Chekura şi cu mine trebuie să fugim.
Trebuia să fac ceva pentru ei. Nu pot să stau şi să mă uit.
Sunt prea mulţi negustori.
A trebuit să te duc la ocean.
Am trăit cu povara asta toată viaţa mea.
Am să-i ajut. Mai ales pe fată.
Sunt doar două gărzi care îi supraveghează pe captivi.
Ceilalţi beau. Romul tău este foarte bun.
Vom aştepta până când adorm. Dacă văd ceva ?
Îmi voi croi drum printre gardieni şi negustori.
Nu mă vor vedea.
Bine, aşteaptă aici.
Lasă-mă să o aduc, apoi plecăm.
Du-te, du-te.
Sunt liberi ?
Da.
Da, ei sunt liberi.
Bine.
Bine. Acum, du-te.
- Nu. - Du-te.
Nu. Nu, nu te voi lăsa singur.
Nu te voi lăsa singur !
Spune numele meu.
Chekura al meu.
Chekura Tiano al meu.
Acum du-te, Aminata Diallo.
Salvează fata.
Haide ! Să mergem !
Vino !
Du-te ! Du-te !
Găseşte-ţi drumul spre casă, Aminata.
Gata ?
Spune-ne de unde vii.
Din ce sat eşti ?
Cred că am probleme ca să mor.
Nu ar trebui să trăiesc atât de mult.
Eu sunt Aminata Diallo,
fiica lui Mamadu Diallo şi Sira Kulibali.
Am fost peste râul cel mare.
Şi acum m-am întors.
Şi de ce iubeşti un bărbat care a ajutat să te fure ?
La acea vreme, el era un băiat foarte tânăr.
Când am devenit mai în vârstă, am ajuns să ne iubim unul pe altul.
Şi spui că l-ai pierdut şi pe el ?
L-am pierdut...
şi l-am regăsit de atâtea ori.
Dar acum l-am pierdut pentru totdeauna.
Din copilărie, am sperat în fiecare zi să revin la Bayo.
Bărbaţii şi femeile care mi-au salvat viaţa
şi m-au protejat în satul lor în Sierra Leone
m-au adus aproape de casa mea, aşa cum mi-am dorit.
Dar din acest moment, acasă nu mai este un loc.
Acasă este ce aş face cu şi pentru poporul meu.
Londra, 1803
Bine ai venit. Bine ai venit.
Bună ziua, John.
Bună ziua, Aminata.
Ai trecut oceanul.
Pentru ultima oară.
Acum, aboliţioniştii
pot fi foarte entuziaşti,
deci să nu-i lăsăm să te atingă prea mult.
Domnilor.
Îmi permiteţi să v-o prezint pe d-ra Aminata Diallo ?
Ea a călătorit un drum lung ca să se alăture nouă.
Bine ai venit ! D-ră Diallo, este minunat
să vă putem cunoaşte, în sfârşit. Eu sunt Stanley Hastings.
De asemenea, domnule.
Trebuie să spun că povestea ta este remarcabilă.
Va fi o armă puternică în lupta noastră de a pune capăt comerţului cu sclavi.
Cu delicateţe şi îngrijire meticuloasă,
vă vom intervieva şi vom scrie povestea scurtă a vieţii tale,
inclusiv abuzurile pe care le-ai suferit în comerţul cu sclavi.
Vrei să scrii povestea vieţii mele ?
D-ră Diallo, William Wilberforce. Este foarte important.
Trebuie să aranjăm povestea.
Cea mai mică inexactitate sau neatenţie
la detalii se poate dovedi fatală... pentru cauza noastră.
Prinde-o.
- Eşti bine ? - Sigur că nu e.
V-am spus că această întâlnire este prematură.
Şi ea nu se va confrunta din nou cu acest comitet
până când nu va avea posibilitatea de a se recupera.
Este deschis.
Bună dimineaţa. Ce zi este ?
Putem vorbi ceva, domnule ?
Scuză-mă, doamnă, tocmai ieşeam afară.
- De ce mă eviţi mereu ? - Nu vreau să te ofensez.
Nu te-ai oprit niciodată să răspunzi la întrebările mele.
Sunt doar ordinele primite, asta este tot.
Ordine ?
Dl. Clarkson mi-a cerut să nu vorbesc cu tine.
- De ce ? - Trebuie să ţi se permită să te recuperezi
şi să pregăteşti declaraţia pentru comisia aboliţionistă, fără nici un amestec.
- Amestec ? - A negrilor din Londra.
Ei vor ca povestea ta să fie pură.
"Drept din Africa", a fost ceea ce a spus dl. Clarkson.
Şi cei din comisie, nu vor ca londonezii să spună că negrii din Londra
te-au ajutat să-ţi faci povestea.
Dante, nu vreau să ai probleme,
dar există mulţi ca noi ?
Mii. Mii.
Mii. Mulţumesc.
Suntem încântaţi că d-ra Diallo şi-a recăpătat sănătatea.
Bravo, bravo !
Mulţumesc, domnilor. Mulţumesc. Inima mea nu mă va lăsa,
cel puţin nu înainte de a mă confrunta cu Parlamentul vostru,
aşa că, vă rog, vă rog, vă rog, luaţi loc.
Luaţi loc.
Ca şi aliat al vostru în lupta pentru a pune capăt comerţului cu sclavi,
am decis...
că eu voi scrie povestea vieţii mele.
Desigur, dar vei avea nevoie de îndrumarea noastră pentru a ne asigura că...
Fără îndrumare, vă mulţumesc foarte mult. Viaţa mea, cuvintele mele, pana mea.
Sunt capabilă să scriu.
D-ră Diallo, aceasta nu este o chestiune despre literatură,
ci mai degrabă o problemă de asigurare a autenticităţii.
Tocmai de aceea nimeni nu trebuie să spună povestea mea, în afară de mine.
Voi începe imediat,
cu condiţia ca nimeni să nu se amestece în dreptul meu de a vorbi
cu orice altă persoană, inclusiv Dante, majordomul lui John Clarkson.
Vreau să ştii că nu a fost planul meu să previn să-l cunoşti pe Dante.
Dă vina pe mine dacă vrei, dar te rog să înţelegi
că nu poate fi nici o fărâmă de sugestie
în povestea ta, care să fie influenţată de negrii din Londra.
Acest lucru ar putea duce la un mare prejudiciu.
Dacă vă dau povestea mea şi voi da totul în ea...
va fi în condiţiile mele
şi numai în condiţiile mele.
Eşti gata ?
Domnilor, ne-am adunat pentru a asculta mărturia d-rei Diallo.
D-ră Diallo, ai dat comisiei povestea vieţii tale ?
Eu sunt Aminata Diallo,
fiica lui Mamadu Diallo şi Sira Kulibali.
M-am născut într-un sat numit Bayo,
în ceea ce voi numiţi Guineea.
D-ră Diallo, ai spus în mărturia de mai devreme
că bărbaţii şi femeile nu au fost marcaţi pe coasta Africii ?
Nu este adevărat.
Am fost marcată în 1761 pe insula Bance,
în largul coastei Sierra Leone.
Dacă nu este prea nedelicat,
poate comisia auzi cum ai fost marcată ?
Fierul înroşit a fost presat pe carnea mea
deasupra sânului meu drept. Este necesar să-l arăt, d-le ?
Nu va fi necesar. Eşti sub jurământ.
Ar putea distinsul domn din Yorkshire
să îmi permită să vorbesc cu martorul ?
Ai cuvântul, d-le.
Trebuie să spun, d-ră Diallo, povestea ta te prezintă ca având o mare virtute.
Supravieţuirea nu are nimic de-a face cu virtutea.
Mă refer la demnitatea şi curajul
în faţa unei astfel de pericol de nedescris.
Jefuitori sălbatici,
lupi înfometaţi...
Tot ce lipseşte din povestea ta este o invazie de lăcuste !
Domnilor, domnilor, d-ra Diallo este înaintea acestui comitet
în calitate de martor...
D-ră Diallo, vrei să ne faci să credem că o femeie africană needucată
a scris o autobiografie fără nici un ajutor
sau influenţă de la partea interesată ?
Domnule,
recunosc că proza este un pic înflorită,
dar fiecare cuvânt,
fiecare cuvânt este al meu.
Înţeleg.
Din moment ce ai scris acest întreg roman,
ai putea fi în măsură să spui pe litere "Deuteronomy" ?
Acesta nu apare în cartea ta.
Domnilor, este târziu pentru un test de ortografie... este o ruşine ! Adică...
D-E-U-T
E-R-O
N-O-M-Y.
Sunt bucuroasă să vă ajut, d-le.
Te pot ajuta şi cu "Leviticus" ?
Renunţ la timpul meu, d-le.
Continuă cu mărturia, d-ră Diallo.
Ştiam de la o vârstă fragedă
că aş fi un "djeli", un povestitor.
Voi vedea
şi îmi voi aminti.
Mulţumesc.
Aboliţioniştii au încercat timp de 20 de ani să pună capăt comerţului cu sclavi.
Dar de data aceasta, ei spun că o pot face.
De data aceasta, ei cred că pot triumfa.
- Cine sunt ei ? - Tu.
Eşti o femeie autodidact,
fost sclav şi un supravieţuitor.
Toţi oamenii vorbesc despre tine.
Vei câştiga votul de astăzi, nu vom eşua. Nu putem eşua.
Da. Cine eşti tu ?
Şi, în sfârşit,
domnilor, puteţi alege să vă uitaţi în altă parte,
dar nu puteţi spune niciodată că nu aţi ştiut.
Să ne gândim că,
dacă coloniile noastre
sunt cultivate doar de către negri africani,
cu siguranţă ar fi mai bine să furnizăm noi
aceşti lucrători, de pe vasele britanice,
decât să cumpărăm de la francezi, olandezi sau...
Stai !
Nu vrei să auzi votul final ?
Îl vom afla în curând.
Voi afla rezultatele afară.
Ai venit.
Am aşteptat această clipă întreaga mea viaţă.
Da.
Vom vedea.
Proiectul de lege anti-sclavi... a trecut !
283 la 16.
Mulţumesc. Mulţumesc.
Intră.
Când ne-am întâlnit prima dată, ţi-am promis o hartă a Africii.
Vezi...
Aceasta...
este cea mai exactă până în prezent.
Şi bănuiesc că te-ai născut pe undeva pe aici,
pe râu.
Mulţumesc.
Domnule !
Domnule, un cuvânt !
Domnule, pot vorbi ceva cu tine ?
Te rog !
Domnule !
Am venit la Londra pentru a te găsi.
Te-am văzut ieri.
Numele tău este Aminata Diallo.
Fiica lui Mamadu Diallo şi Sira Kulibali,
născută în satul Bayo
şi adusă în captivitate pe insula St. Helena.
Unde m-ai avut pe mine,
până când am fost luată de la tine.
Eşti May ?
Sunt May.
Numele meu este May.
- Eu ţi-am dat numele ! - Numele meu este May Diallo.
Mi s-a spus, de către Solomon Lindo,
că m-am născut în 1773
pe plantaţia de indigo Appleby în Carolina de Sud.
Da ! Da !
Din Chekura Tiano...
şi Aminata Diallo.
Solomon Lindo...
Mulţumesc.
La revedere, Aminata.
Domnul Lindo m-a găsit.
El a spus că pentru mult timp, el a crezut că am murit.
Dar odată ce a aflat că nu era adevărat...
el a petrecut mult timp căutându-mă.
Şi tu ai trecut râul cel mare.
În fiecare zi, în Londra,
mi-am înmuiat pana în cerneală pentru a deveni un nou tip de djeli,
un djeli pentru cititorii de pe ambele maluri ale râului cel mare.
Am abolit în cele din urmă comerţul cu oameni.
Dar mai avem drum lung de făcut.
Trebuie să eliminăm sclavia în sine.
Poveştile noastre sunt mai mult decât poveştile de aventuri.
Ele sunt strigăte ale adevărului, justiţiei şi libertăţii.
Chiar şi poveştile pierdute
şi greutăţile ne dau curaj
şi deschid uşile dragostei.
Este un miracol că am trăit suficient de mult
ca să fac munca mea ca un djeli, astfel încât propriile mele poveşti
să mă facă să supravieţuiesc.
Traducerea şi adaptarea LuScarGi @ SFZ <font color="