Norske tekster: Erik Grønvold
- Våkn opp, lille Sofie. - Hvorfor må vi stå opp så tidlig?
Det er vår tur til å lage frokost. Kom igjen.
Vi har ikke sett far på lenge.
Når han får vite at mor er død, kommer han nok og henter oss.
Far kommer sikkert hjem igjen.
Kom. Vi skal lage grøt.
- Hvor skal den være? - På bordet.
Så kom det en kjempestorm. Den rev i seilene, også knakk...
- Marie? - Baugsprydet.
Sofie? Kom her og hjelp meg med grøten.
- Husker du hvordan et åttetall ser ut? - Nei.
Først et åttetall, så et ettall. Da svir ikke grøten seg. Karl!
Ikke spis av brødet.
Hvis vi skynder oss, rekker vi en tur til havnen før frokost.
Hvor er dere på vei hen? Jeg vet hvor dere har tenkt dere.
Ned til havnen. Men det blir det ikke noe av. Få se på dere.
- Madam vet at jeg passer på at de er rene. - Karl, du må låne Olufs jakke.
Du kan ikke gå i kirken i den der.
Sofie, få en av jentene til å hjelpe deg med flettene. To, ikke én.
- Jeg kan gjøre det. - Nei, du blir med meg.
Som konfirmert pike kan du ikke bli på hjemmet.
For dine søskens skyld fikk du bli over sommeren.
Dere trenger meg til innhøstningen.
Nå skal Marie passe på å ikke bli hoven.
Det er funnet plass til deg i Odense som kjøkkenpike hos amtmannen.
- Du reiser dit og tiltrer om tre uker. - Men jeg kan ikke forlate Karl og Sofie.
- Du har allerede fått bli for lenge. - Jeg vil ikke være kjøkkenpike!
Vil du ikke det? Hva? Har du andre muligheter?
- Er det andre som vil forsørge deg? - Ja, faren min.
Det er på tide du innser at faren din har forlist, ellers ville han ha kommet hjem.
Plassen hos amtmannen er det beste du kan håpe på som barnehjemspike.
Du skal jobbe hardt og oppføre deg ordentlig.
Er det forstått?
Forstått?
Sånn er det å bli konfirmert. Da må man klare seg selv.
- Jeg skal besøke dere på fridagene mine. - Når er det?
Det ville vært verre om hun kom på en av gårdene.
Det er en god plass. Det viktigste er at jeg er i nærheten av dere. Ikke sant?
Ti stille, jenter. Inn på rekke.
Ikke gråt, Sofie. Vi skal i kirken.
- Jeg vil ikke at du skal dra. - Ikke jeg heller. Hvis bare far kom hjem.
Hvorfor har han ikke kommet tilbake? Er han død?
- Nei. - Jeg skulle ønske han var det!
Sofie og Marie, kom.
Ja, da går vi.
Unnskyld? Har De sett denne mannen? Han heter Jens-Peter Jensen. Matros.
- Han dro ut for tre år siden. - Jeg har aldri sett ham før.
Skipper? Vognen er her.
Vognen er klar, Agnete.
- Har du sett jungmannen? - Ikke siden han stakk av i går.
- Skulle han ikke besøke moren sin? - Samme det. Han fortjener en lusing.
Vi har alle hatt hjemlengsel, Kneisvig.
Ikke jeg. Mor delte ut lusinger morgen, middag og kveld. Ikke mye å savne der.
Kaptein? Jeg har reparert taljen, men den varer nok ikke evig.
Vi skifter den i Kristiansand.
Er du klar?
- Lykke til. - Det raker ikke deg.
Har ikke du noe last som skal stues?
La oss komme av gårde.
Unnskyld? Har De sett denne mannen? Han heter Jens-Peter Jensen.
- Matros. Seilte ut for tre år siden. - Er ikke du litt for ung for ham?
Han er min far. Han ble sist sett for to år siden i Kristiansand i Norge.
Jeg har aldri vært lenger øst enn Nyborg.
Skal De til Kristiansand, frøken?
Jeg kan godt ta med et brev.
Vi seiler i morgen.
- Da er alt i sin skjønneste orden. - Vi henter barna i morgen.
- Jeg er så glad! - Jeg også.
Jeg kjenner det på meg at dette er riktig. Dagmar?
Dagmar, kan du vise fru Andersen hagen? Jeg må få et par ord med din mann.
- Er det noe i veien? - Nei, overhodet ikke.
Men...
Det er noe De bør vite.
Jeg har hatt dette brevet i to år. Les det før De reiser.
Så må De avgjøre om Deres kone skal få vite om innholdet.
- Da ses vi i morgen. - Ja, farvel. Takk.
Albert Andersen og hans kone bor i Aalborg. Han er en dyktig -
- og meget respektert sjømann som ble kaptein allerede som 25-åring.
Dessuten er de gudfryktige og rettskafne mennesker.
Det er fantastisk for Karl og Sofie. Store barn får sjelden nye foreldre.
- Om de vil ha store barn, kan kanskje... - De vil ikke adoptere en voksen jente.
Slutt å tulle. I morgen reiser de til Kristiansand med sine nye foreldre.
Du burde være glad på deres vegne. De får en familie.
De har en familie. De har meg. Jeg vil ikke skilles fra dem. Hva skal jeg gjøre?
Det er ikke noe du kan gjøre.
- Jeg vil være hos deg. - Hysj, Sofie.
Madam Munk sa at vi skal bli med de to fremmede. De er foreldrene våre nå.
- Hvorfor ser du så rar ut? - Som en gutt.
Bra. Når vi ses igjen, skal dere kalle meg for Martin.
Fordi jeg skal finne far, og da må jeg se ut som en gutt.
Gjør som madam Munk sier i morgen. Bli med kapteinen og hans kone.
Jeg skal nok finne far.
- Du har seilt som dekksgutt? - På Ceres.
- Aldri hørt om den. Hyreboken din? - Den har jeg mistet.
Hør her, Martin. Jeg skal tro deg hvis du kan fortelle meg -
- hvor mellomstagseilet og klyveren er.
Mellomstagseilet er der oppe.
Over gaffelen.
Innerklyveren er der, så ytterklyveren og jageren.
Du får hyre, men bare på prøve. Vi skal hente mer last i Sæby.
Hvis jeg er misfornøyd, ryker du av der. Hold kjeft og følg ordrer.
Er det forstått?
Håper du er bedre enn den forrige jungmannen.
Hva faen venter du på?
Kom igjen.
Sånn.
Hans? Hjelp min kone og barn under dekk.
Karl? Sofie? Kom!
De roper på dere.
- Jeg må få gratulere. - Takk.
Dere har ventet i mange år. Når etterlengtede barn ikke kommer, så...
Det er vanskelig.
- Spesielt for kvinnfolk. - Takk, Kneisvig.
Der har vi Johannes Vinkel.
Han der?
- Skipsrederens sønn? - Han har gått sjømannsskolen.
Han skal hjem til Aalborg. Han skal være annenstyrmann.
- Seilte han som matros før sjømannsskolen? - Nei, det slapp han.
Så vi skal være barnepiker for rederens sønn? Det var da søtt.
Johannes Vinkel. Velkommen om bord.
Albert Andersen. Kan De si meg når vi seiler?
Her om bord er jeg skipper eller kaptein. De skal utføre jobben som annenstyrmann.
Ja vel, skipper.
Du der, hent bagasjen min og bær den ned i styrmannskahytten.
- Hørte du ikke hva jeg sa? - Dette er førstestyrmann Ketil Kneisvig.
Hei! Sånn kan du ikke gjøre!
Forresten har jeg hyrt en jungmann på prøve. Han heter Martin.
- Hvem har han seilt med før? - Han sier han har mistet hyreboken sin.
- Nå ja. Vi trenger en som kan lage mat. - Ja, nettopp.
- Hyrebok eller ei, gutten ser dugelig ut. - Bra. Jeg stoler på ditt skjønn.
Jungmannen sover der. Jeg er her oppe. Dette er Esben.
- Hei. - Dette er den nye jungmannen.
Den forrige stakk av uten å ta med sakene sine. Du får bruk for oljehyren hans.
- Jungmannen henter maten i dårlig vær. - Er det også jeg som gjør rent?
Rent?
Du må stue bort forsyningene til rederens sønn og kapteinens familie før avgang.
Husk at herskapet skal ha ordentlig mat.
Vær på dekk ved avgang. Jeg henter deg ikke.
Og her skal dere sove, barn.
Karl, dette blir din køye. Denne er til deg, Sofie.
Det er ikke så mye plass om bord, men jeg håper det går.
Kom og se. Jeg har noe til dere.
Jeg håper du liker gult, Sofie. Det var yndlingsfargen min.
Og denne her... Den er til deg, Karl.
- Jeg trenger ikke ny jakke. - Men den gamle er nesten utslitt.
- Mor har sydd den til meg. - Far kommer snart hjem og henter oss.
Madam Munk fortalte oss at han mistet livet i et forlis.
Det er løgn. Vi trenger ikke nye foreldre.
Sofie, la den være.
De hater meg.
Nei, de gjør ikke det. De må bare venne seg til oss.
- Jeg hadde gledet meg sånn. - Det går nok bra.
Karl og Sofie er våre barn.
Ikke sant?
Hvor faen er matrosene når man trenger dem? Au! Helvete heller!
Vinkel? Får jeg presentere min kone, Agnete?
Jeg visste ikke... Unnskyld språket.
- Johannes Vinkel. - God dag.
- Ja, jeg... - Sørg for at De er på dekk ved avgang.
Jeg skal bare komme på plass.
Da har slepebåtene sluppet oss.
Hva i helvete?
- Kan De se og komme Dem ut?! - Hva ...?
Det er bare én styrmannskahytt. Min. De skal sove i ruffen.
Umulig! Jeg har aldri hørt på maken!
Har De overhodet vært på et skip før og gjort noe?
Nei, det var det jeg tenkte. Vi er straks klare til å heise seil.
Hal storseil!
- Kom igjen! - Det er brasen, ikke klofallet.
Jeg trodde du hadde seilt før. Kom igjen, skynd deg!
Lange tak. Lenger opp med armene.
- Hal! - Og hal!
- Lenger opp! - Kom igjen!
Bra! Hal!
Lenger opp med armene.
- Marie? - Hysj! Husk at Marie heter Martin nå.
- Vi skal late som vi ikke kjenner henne. - Se, barn!
De har allerede heist storseilet. Er det ikke vakkert?
Du, Vinkel? Pleier ikke annenstyrmannen å spise i salongen?
Det er lett å sette seil. Den tunge jobben er å stue lasten.
Jeg ble nesten drept i England i fjor.
Vi skulle lesse salt ned i lasterommet gjennom en trakt. Jeg var der nede.
Så helte de engelske idiotene på et nytt lass mens jeg ennå var der nede.
Det bare fortsatte. Jeg fikk ikke puste. Men jeg hadde en spade.
Jeg slo mot dekket så hardt jeg kunne. Esben hørte meg.
Han klarte å hale meg opp, men det var nære på.
Forresten skal du ta oppvasken.
Send jungmannen ut på baugsprydet.
Jungmannen krabber ut og løsner seisingen.
- Krabber ut? - Som dekksgutt har du vel gjort det før?
- Ja, mange ganger. - Fint.
- Ta et rep om livet hvis du er redd. - Jeg er ikke redd.
Trenger det å ta hele dagen?
Mann over bord!
- Mann over bord! - Hvem er det?
- Hjelp! - Jungmannen har falt over bord!
- Vi må få ut et rep til ham! Kom igjen! - Hjelp!
Han drukner!
- Skipper! Skal vi vende? - Det rekker vi ikke!
- Ta tak i repet! Hold fast, Martin! - Det er midtskips!
Det er dumt å drikke sjøvann. Vi har masse ferskvann om bord.
Du er ferdig her om bord. Du ryker av i Sæby.
- Marie! - Lille Sofie!
- Det holdt på å gå galt. - Jeg var redd du skulle drukne.
- Ja, men det gikk bra. - Blir du satt av i Sæby?
Det ser sånn ut. Kom hit.
"Tommelise syntes synd på den. Hun var glad i småfuglene."
"De hadde kvitret så vakkert hele sommeren."
"Moldvarpen dyttet borti den og sa: 'Den piper ikke lenger.'"
"'Det må være trist å være fugl.'"
- Var svalen virkelig død? - Nei, jeg har hørt eventyret før.
Men det har ikke jeg.
Det har satt seg fast. Vi må sende noen opp. Tar du roret, Kneisvig?
Vinkel? Toppseilfallet har satt seg fast i taljen.
Dette er en mulighet for Dem.
Hva med en av matrosene?
De har ikke seilt før. Ingen styrmann får respekt før han har vært i mastetoppen.
Jeg syns De skal ta denne.
Kom igjen, opp!
Raskere!
Videre! Det er i toppen!
Jeg klarer det ikke.
Kom igjen!
Kom igjen, Vinkel!
Nyter han utsikten? Hva slags sjømann har høydeskrekk?
- Jeg klarer det ikke! - Han kommer vel ned når han blir sulten.
Noen må gå opp til ham med et tau.
Jeg kan godt gjøre det.
- Hva sa jeg til deg om å holde kjeft? - Jungmannen er den minste av oss.
Vevlingene er smale der oppe.
Få av deg forkleet, gutt!
Herr Vinkel!
Gå ned. Ned med deg! Jeg trenger ikke hjelp.
Jeg har med et tau, Vinkel.
Esben og Hans holder i den andre enden så De ikke faller ned.
Bare la være å se ned.
De klarer det. Vi gjør det sammen. Det går bra.
Jeg klarer det ikke!
Jeg lover at det går bra. Høyre fot først.
Ett steg av gangen. Stille og rolig.
Det går bra.
- Tror du han faller ned? - Vi har ikke hele dagen!
Slipp meg!
Hvis du snakker med skipperen igjen uten å bli spurt, skal jeg banke deg helseløs.
Men du har kjøpt deg en dag til.
Annenstyrmannen har vakt nå.
Takk i like måte!
Hva er det som foregår?
Ingenting.