- Jeg vil ikke være kjøkkenpike! - Har du andre muligheter?
- Hvorfor ser du så rar ut? - For å finne far må jeg spille gutt.
- Du kan ikke være gutt for alltid. - Gutter kan gjøre som de vil.
Far?
- Marie... - Karl og Sofie, dette er far.
Han er kommet tilbake.
Jeg visste at faren deres levde. Kneisvig hyrte ham i går.
- Men tenk om han angrer? - Han fraskrev seg dem! Ville ikke ha dem!
- Utenfor sto sønnen, den druknede. - Var han et spøkelse?
Når en sjømann drukner, får han én natt hvor han kan komme tilbake -
- for å ta ordentlig farvel.
Fy faen!
- Hvor vil du helst dra? - Til Amerika for å se frihetsgudinnen.
Norske tekster: Erik Grønvold
Kaptein Andersen! Kaptein Andersen?
- Jeg har noe å fortelle Dem. - Hva vil De?
- Jeg har noe å fortelle! - Viktig nok til å lette på ræva?
- Kneisvig. Du hyrte jungmannen, ikke sant? - Det raker ikke deg hvem jeg hyrer.
Ikke engang når vi har hatt en jente om bord siden Fyn?
Så du innrømmer det? Du har oppført deg som en jente hele tiden.
Martin. Martin er jente.
Martin?
- Er det sant? - Gi deg nå!
Jeg hørte deg og Hans da dere flørtet i stevnen i morges.
Hun heter Marie, og er søsteren til skipperens barn.
Søsteren til de to.
- Agnete, ta barna med ned. - Kom her.
- Jungmannen blir også med. - En skitten barnehjemsjente!
Matros Jensen, kan du også bli med?
Så du er Karl og Sofies storesøster?
- Hva heter du? - Marie.
- Er matros Jensen din far? - Og Karl og Sofies.
Jeg er faren deres.
- Og Marie fant deg på Island? - Ja.
Jeg visste at moren deres var død, men trodde alle tre ville få et nytt hjem.
De... De var så små, både Karl og Sofie, da jeg dro.
Og Marie. Hun er jo flink til å jobbe og lydig.
Men det vet skipperen. Jeg visste ikke at det ville gå to år -
- før madam Munk fant en ny familie, eller at hun kom til å skille dem.
Marie?
Du kan få styrmannskahytten, så får Kneisvig nøye seg med en køye i ruffen.
Jensen, kan du hente sakene til Marie?
Si ifra til Hans at han overtar jungmannens oppgaver.
Jensen?
Jeg har brevet som du skrev til madam Munk.
- Har du ombestemt deg? - Albert, nei.
Jeg er ikke en som skiller barn fra sine foreldre. Hvis du vil ha Karl og Sofie, -
- er det sånn det blir.
Karl og Sofie kjenner meg ikke lenger.
Hos Dem vil de få bedre kår enn jeg noensinne kan tilby.
Så det er best de blir hos Dem.
Nei...
Den kler deg. Kjolen.
- Takk. - Du kan godt beholde den.
Hvorfor sa De at jeg er jente? De blåser jo i meg og søsknene mine.
Fordi du er ingenting. Ikke glem det.
Jeg mønstrer av nå, Marie. Jeg skal prøve å få hyre på et skip som skal sørover.
Du klarer deg nok. Du har den samme lengselen i deg som jeg har.
Mener du lengselen etter å stikke av?
For sånn er ikke jeg. Jeg er ikke som deg.
- Får jeg lov til å si farvel til ...? - Ja, selvsagt.
Nå, dere...
Jeg vet at du ikke husker moren din. Den første moren din.
Men du ligner på henne. Du er pen og snill, akkurat som hun var.
Og du, Karl...
Du ligner på farfaren din. Et ekte mannfolk.
En som satte seg i respekt.
Nå skal dere bli med den nye moren deres. Lov meg at dere oppfører dere pent.
Det skal vi gjøre, far.
Kom, barn.
- Skipper? Før vi går inn til far... - Ja?
Med hensyn til jungmannen, Marie...
Bør jeg takke henne for at hun hjalp meg ned?
Hun fikk en ordre, og utførte den. Men...
Kanskje De skylder henne en unnskyldning? Skal vi gå inn?
Ja, kom inn.
- Kaptein Andersen! - Skipsreder.
Johannes, gutten min. Endelig.
Jeg må takke Dem på rederiets vegne, Andersen. De hadde visst familien med?
- Hva har skjedd med deg? - Et lite uhell om bord.
- Ikke noe alvorlig, håper jeg? - Absolutt ikke.
Så, nå fikk du endelig prøvd deg på et ordentlig seilskip.
- Også i Nord-Atlanteren. Gikk det bra? - Det gikk fint.
- Det var en glede å ha med sønnen Deres. - Jeg har noe å vise Dem.
Det er fremtiden. Meget spennende.
- Greit, da går jeg og pakker ut. - Gjør det, sønnen min.
Ryktene har kommet Dem i forkjøpet.
Ja, om jungmannen, rettere sagt jungpiken.
Holdt det skjult helt til Island og vel så det.
Hun var ikke den verste jungmannen jeg har seilt med.
Kom hit.
Nå skal De få se.
Dronning Louise, rederiets nyeste skip. Om tre måneder er vi i et nytt århundre.
- Jeg vil gjerne at De skal bli kapteinen. - Jeg?
Som kaptein på dette skipet vil De få mer tid hjemme med Deres kone og barn.
Hans?
Mønstrer du også av?
Ja, Haabet går i vinteropplag nå.
Jeg har fått hyre på et skip som skal til Napoli.
Jeg trodde at du drømte om Amerika?
Amerika løper ikke sin vei.
Jeg har noe til deg, Marie.
Her.
Jeg syns at... Du minner meg på en måte om en svale.
Jeg håper at du skriver til meg via rederiet.
Jeg har lyst til å møte deg igjen.
- Hva forestiller du deg? - Hva?
At jeg skal vente på deg i år etter år, som moren min ventet på far?
Selv om vi gifter oss, vil jeg likevel sitte her og vente.
- Jeg har ikke fridd til deg. - Nei, du bare klenger.
- Jeg er sjømann. Jeg er nødt til å dra. - Så gjør det!
Men hvis du tror jeg gidder å vente på deg, tar du feil!
Kom og sett deg.
Jeg har tillatt meg å spørre om plass til deg hos skipsrederen, -
- styrmann Vinkels foreldre.
Ja, jeg vet at du ikke kom overens med ham.
Men han setter aldri en fot på kjøkkenet. Vi bor i nærheten.
Du kan besøke Sofie og Karl så ofte du vil.
Jeg mønstrer av nå. De kan få kahytten Deres tilbake.
- Takk for at De hyret meg. - Du skal ikke takke meg.
Du skal takke jungmannen som rømte og tvang meg til å hyre en sånn jypling.
Du kunne ikke opp og ned på stormasten. Falt rett over bord.
Du er meg en fin en.
Men, Martin...
Alt i alt klarte du deg veldig bra.
Du fyrer opp her og i stuene innen klokken seks.
Du skal vaske, rulle og stryke tøy. Gjøre rent. Herskapet spiser frokost åtte.
Middag halv sju. Du serverer til hverdags, ikke til fest.
Ikke sånn som du ser ut.
- Hold det rent. Ingen mannfolk. - Kan søsknene mine få besøke meg?
Ja, men bare her inne eller på kjøkkenet. Husk at her i huset -
- har vi ikke bruk for sjømannsmanerer.
Du har fått plass i et fornemt hjem. Kost og losji.
Eget rom. To fridager i måneden. Mer enn en barnehjemsjente kan håpe på.
Jeg er klar over det.
- Sjampanjen som du lovet, er ikke kommet. - Den er underveis.
- Jeg har bestilt musikere. - Hvorfor det?
- Ingen nyttårsfeiring uten dans. - Gjestene vil nok helst slippe.
Eller hva, Johannes? Johannes?
Hva? Slippe hva da?
- Dans på nyttårsaften. - Ja vel. Ja.
Skipper Andersen kommer. Har du snakket med ham siden du forlot Haabet?
Jeg traff Agnete i går. Jeg skulle hilse.
- Jeg har også en overraskelse: fyrverkeri. - Nei, Herman.
Vi blir de første i Aalborg som har privat fyrverkeri.
- Skål. - Skål!
- Se! - Så flott!
Har du lært å skrive hele alfabetet nå? Hva med deg? Går det bra på skolen?
- Er skipperen fortsatt kaptein på Haabet? - Far er blitt kaptein på Dronning Louise.
- Kom, vi må hjem. - Jeg vil bli her.
Mor og far sa at vi måtte være hjemme før det ble mørkt.
Takk for besøket. Gå forsiktig. Følg veien, ikke gå gjennom skogen.
- Ha det bra, Marie. - Ha det.
Vent et øyeblikk, Karl.
- Er det noe i veien? - Nei da.
Jo, det er det. Er det noe jeg har gjort?
- Hvorfor er du her hos Vinkel? - Du og Sofie er her.
Men du trives ikke her, og vi trenger deg ikke lenger.
Kom igjen, Sofie. Vi skal hjem.
- Har dansen begynt? - Ikke ennå. Noen må jo åpne ballet.
Det blir i hvert fall ikke rederen. Kaffen skal opp nå.
Udugelige jentunge! Plukk det opp!
Vinkel?
- Kaptein Andersen. Godt nyttår. - Godt nyttår.
- Hvordan står det til på Dronning Louise? - Fint. Litt motorvansker, men det er løst.
- Hva med Dem? Trives De på kontoret? - Ja, absolutt.
Jeg har ansvar for kontakter over hele verden. Etter at vi fikk telefonapparat, -
- snakker jeg med kontoret i København daglig.
Var det De som anbefalte Marie til foreldrene mine?
Det var det. Hun ville være i samme by som søsknene sine.
Johannes?
Der er du. Jeg lurte på...
Kunne du hjelpe meg med fyrverkeriet senere?
Jeg hadde tenkt å se det fra stuen. Holde damene med selskap.
Ja, da... Da sier vi det.
- Far? - Ja?
Jeg vet at du skulle ønske jeg var like glad i å seile som du er.
At jeg var mer som deg og skipper Andersen.
Det er bare én ting som betyr noe, Johannes.
Det er at du er fornøyd.
Det er jeg også. Nå.
Men jeg tenkte på jungmannen.
Altså Marie, kjøkkenpiken. Hvorfor serverer hun ikke her i kveld?
Kanskje det har noe med utseendet å gjøre?
Og slike jenter trives best på kjøkkenet.
Dere kan ta kransekaken opp nå.
- God kveld. Godt nyttår. - Takk.
Er det noe som mangler der oppe?
Ja, henne.
- Kom igjen! - Hva er det De gjør?
Du er ikke ingenting, Marie Jensen.
Jeg beklager at jeg sa det.
Du hører like mye til her som meg. Det skal vi vise dem.
Jeg kan ikke danse.
Men det kan jeg.
En gang til.
Bare følg meg.
- Hvorfor gjør Vinkel det? - Jeg er redd han gjør henne til latter.
Stakkars jente.
Får jeg spørre hvorfor du ble i Aalborg? Jeg trodde at du ville reise videre.
- Jeg kan ikke det. Jeg er jente. - Hva så?
Nei, du kan ikke seile som matros.
Men det fins andre muligheter, andre skip enn Haabet.
Jeg kan ikke forlate søsknene mine. Takk for dansen.
Hun er storesøsteren til de to små.
Er det broren din? Den lyshårede?
- Karl? Hva er det med ham? - Signe så ham løpe inn mot byen.
Karl!
Karl! Karl!
Karl, hvor er du?
Karl!
Vent! Karl!
- Karl, stans! - Nei! Jeg vil hjem!
Jeg hater Vinkel. Jeg hater ham!
Han ba om unnskyldning, Karl.
Det er min skyld at far dro. Jeg sa vi ville bo hos våre nye foreldre.
- Det var ikke din skyld. Det er best sånn. - Hvorfor ble han ikke hos deg?
Fordi jeg er voksen nå. Jeg er glad for plassen hos Vinkel.
- Da kan jeg være sammen med deg og Sofie. - Men du er jo ikke glad!
Vi må gå. Det er altfor kaldt her ute.
Vi er ikke på stien lenger.
Kom, la oss gå denne veien.
- Jeg er trøtt. - Du må ikke sove nå.
- Det er kaldt. - Vi må gå videre.
Jeg klarer ikke mer.
Kom nå.
Jeg klarer ikke mer, Marie.
Ti, ni, åtte...
...sju, seks, fem, fire...
...tre, to, én!
- Godt nyttår! - Godt nyttår, alle sammen!
- Er Karl i nærheten? - Jeg trodde han var her.
Vil ikke herskapet se fyrverkeriet?
- Har De sett sønnen vår? - Han har gått hjem.
Ja, kjøkkenpiken fulgte ham. Hun gikk like etter.
- Unnskyld, når så De dem? - Det er over en time siden.
Vinkel? Vinkel!
Marie?
Far?
Jeg er tilbake. Som jeg lovet deg.
Og selv om jeg er langt, langt borte...
Er du alltid hos meg.
Både du, Sofie og Karl. Jeg bærer dere alltid i hjertet mitt.
Det skal du vite.
Men du skal reise deg nå. Du kan ikke ligge her.
Du skal av gårde.
Du skal ikke bli her.
Karl, se! Fyrverkeriet!
Kom, vi skal den veien.
Jeg klarer det ikke.
Karl!
Karl! Marie!
Karl! Der er de!
Takk for at De ba om unnskyldning.
Jeg har tenkt på... De sa det var andre muligheter.
Det er det helt garantert.
Spesielt for deg, Marie Jensen.
De blir nødt til å kjøre nå hvis De skal være på havnen klokken ett.
Jeg er lei for det.
God tur, Marie.
- Marie! - Stans!
Karl!
- Beklager at vi kom så sent. - Det gjør ingenting.
Jeg er glad for å se dere.
Kom hit, Sofie.
- Vil du ikke si farvel til meg? - Nei. Du lovet at vi ikke skulle skilles.
Selv om jeg reiser langt bort, er du og Karl alltid hos meg.
Her inne. Alltid.
Ha det bra til vi ses igjen.
Og pass på Sofie. Greit?
Hvis du skal nå det, frøken, må vi dra nå.
Marie!
- Jeg elsker deg. - Og jeg elsker deg.
"Pillow."
"Pillow. Boat."
"Boat."
- Øver du deg på engelsk? Du er flink. - Takk.
Vel bekomme.
Hei. Alfred.
Har du vært over Atlanteren før?
- Skal jeg vise deg New York? - Ellers takk.
Gi deg nå. Du kan ikke gå rundt alene i storbyen.
- Alfred, la henne være! - Ja, mer enn gjerne.
Marie?
Hans? Hva gjør du her?
Jeg har fått hyre her på skipet. Nå skal jeg til Amerika.
Samme her. Vinkel hjalp meg.
Annenstyrmann Vinkel fra Haabet? Er det sant? Der kan man se.
Godt å se deg igjen. Det turte jeg ikke å håpe på.
Spesielt ikke etter forrige gang vi så hverandre.
God dag.
Jeg har fortsatt svalen du ga meg.
Jeg har fortsatt arr der du kastet den i hodet på meg.
Skal du til Kapp Horn nå? Til Alaska etter gull?
Ja, kanskje det. Hva med deg? Hva skal du?
Jeg skal se frihetsgudinnen.
- Og hva skal du gjøre etterpå? - Etterpå?
Hvor er du på vei hen?
Det vet jeg ikke, men det bestemmer jeg selv.