Parlamentsbygningen i London.
En af verdens mest ikoniske bygninger.
Det var ikke bare en bygning, men en enorm ingeniørbedrift.
Denne enorme konstruktion gemmer på mystik og hemmeligheder.
Det er verdens mest utrolige bygning.
Hvordan pressede bygmestrene teknologien helt til grænsen-
-og opfandt modellen for moderne skyskrabere?
Hvad er det, der gør, at verdens mest berømte ur altid går rigtigt?
Og hvordan har den overlevet alt, hvad moder natur har udsat den for?
Den eneste måde at løse disse mysterier på-
-er at skille det enorme palads ad, sten for sten-
-og gøre det samme med det berømte klokketårn, tandhjul for tandhjul.
Vi går helt ind bag murene og hvælvingerne-
-og ser på de utrolige hemmeligheder bag dette victorianske vidunder.
HEMMELIGHEDERNE I WESTMINSTER PALACE
Ved bredden af Themsen midt i London i England-
-ligger Westminster Palace-
-bedre kendt som "Houses of Parliament".
En labyrint af mere end fem kilometer gange-
-der forbinder over 1.000 sale, værelser og hvælvinger.
Det har været det britiske regeringssæde i århundreder.
Det er bygget, så det ligner et enormt, middelalderligt slot-
-men det gemmer på mange moderne hemmeligheder.
Det kolossale palads stod færdigt i 1870.
Det har mere end 1.000 værelser spredt ud over 32.400 kvadratmeter.
Det har tre spektakulære tårne: Mod syd ligger Victoria Tower-
-som var verdens højeste firkantede tårn, da det stod færdigt.
Det enorme spir i midten har over 2.000 ruder.
Og mod nord ligger det ikoniske Big Ben-
-som huser et af de største ure, der nogensinde er bygget.
Det var en ingeniørbedrift, da det blev opført-
-en af verdens mest avancerede bygninger.
En hel hær af arbejdere vedligeholder parlamentsbygningen.
Der foregår et restaureringsprojekt til mange milliarder pund.
Man er i færd med at forny både bygningens tag, sten...
...og kunstfærdigt udsmykkede indre.
Projektet er medvirkende til at løse nogle af bygningens mysterier.
Et af de største er klokketårnet-
-et genialt ingeniørarbejde, bedre kendt som Big Ben.
Hvordan byggede man i 1800-tallet verdens største og mest ambitiøse ur-
-og fik det til at gå rigtigt i et tårn, der er næsten 100 meter højt?
Herinde er det mesterurmager Ian Westworths opgave-
-at sørge for, at Big Ben går rigtigt.
Der er 334 trappetrin i klokketårnet, men ingen elevator. Desværre.
Han går om bag urskiven på det berømte vartegn-
-og ind midt i urets utrolige urværk.
Inde i det ikoniske klokketårn hænger selve Big Ben-
-den 13 ton tunge klokke, tårnet er opkaldt efter.
Klokkerne, der ringer hvert kvarter, hænger rundt om den.
Deres ringen styres af den indviklede mekanisme midt i tårnet.
Den sørger for, at uret kun taber to sekunder på en uge.
På alle fire sider udgøres urskiven af 312 skiver opalglas.
Viserne er af kobber og fire meter lange, højden på en dobbeltdækkerbus.
Disse berømte urskiver har holdt tiden i London i 160 år.
Men ligesom et armbåndsur skal dette ur også trækkes op-
-ligesom det skulle i Victoriatiden.
Man sætter håndtaget på her, og så drejer man det i halvanden time.
Da parlamentet bestilte uret i 1854, krævede de-
-at Big Ben blev det største og kraftigste ur i verden.
Og som den største udfordring: Det måtte kun tabe to sekunder om ugen.
Men der var et problem med at gøre så stort et ur nøjagtigt.
Urmagerne dengang sagde, at det var umuligt.
Minutviserne er fire meter lange-
-så når det blæser, river vinden i dem.
På tidligere ure tog vinden i viserne-
-og tvang dem bagud, så uret kom til at gå forkert.
Hvordan lavede urmagerne dengang så et ur, der kunne modstå vinden?
Hemmeligheden bag at forhindre, at stærke vindstød skubber til viserne-
-er en række tunge lodder, der trækker viserne rundt.
To svingarme sørger for, at lodderne falder med den rigtige fart-
-ved at skubbe til pendulet, der afgør den fart, uret tikker med.
Pendulet drejer et hjul én gang i sekundet...
...og hjulet giver lodderne en præcis mængde frirum...
...så de trækker viserne rundt med den helt rigtige hastighed.
Helt inde bagved kan man se pendulet svinge frem og tilbage-
-og noget, der ligner en loftsvifte, der kører rundt.
Det er ret simpelt, når man tænker over det.
Victoriatidens urmagere havde forhindret vinden i at påvirke uret-
-men bittesmå ændringer i atmosfæren kan også påvirke mekanismen.
Og jo større uret er, desto større vil virkningen være.
Ian bruger teknologi, victorianske urmagere kun kunne drømme om.
En række sensorer, forbundet til en computer, gør-
-at han kan holde øje med de små atmosfæriske ændringer.
Temperaturen heroppe. Den holder vi altid øje med.
Den grønne streg er temperaturændringer-
-der får metallet i urværket til at udvide sig og trække sig sammen.
De små spring i temperaturen er folk, der kommer ind i rummet.
Så præcist overvåger vi, hvad der foregår her.
En anden sensor gør, at Ian kan tjekke-
-hvilken virkning ændringerne har på pendulet.
Ud for spidsen af det fire meter lange pendul sidder en optisk sensor.
Hver gang pendulet svinger, sender den besked til den bærbare her.
Pendulet bør passere forbi hvert andet sekund.
Den brune streg fortæller os, hvor tæt på de to sekunder vi er.
I øjeblikket sker det, hver gang der er gået 2,00012 sekunder.
Det klarer det helt fantastisk, men er en anelse for langsomt.
Ian mener, at unøjagtigheden skyldes dagens temperaturændringer.
Det er småting, men hvis der ikke gøres noget-
-kan det få uret til at tabe fem sekunder på en enkelt dag.
Ian skal tjekke, om Big Ben går rigtigt.
Han får den præcise Greenwich Mean Time og går op i tårnet.
Sandhedens øjeblik. Klokken er næsten 10.00.
Slår Big Ben på det rette klokkeslag?
Det er denne hammer, der slår først. Bare, så I ikke bliver bange.
Den løfter sig og slår de 16 toner.
Så er der en pause på ti sekunder, og så går den der i gang.
Nu sker det snart. Nu.
Slaget fra Big Ben brager ud over hovedstaden med 188 decibel-
-næsten lige så højt som et jetfly, der letter.
Man kan mærke vibrationen fra klokken i hele rummet.
Dengang klokken blev sat i, kunne man høre den ti kilometer væk.
Nu til dags kan man dårligt høre den en halv kilometer væk-
-fordi der er så meget støj i London nu.
-Men ringer uret til tiden? -Vi er bagud med ét sekund.
Når temperaturen påvirker Big Ben så meget-
-må Ian indstille uret.
Men hvordan sætter man et ur, hvor viserne er fire meter lange?
Ian kender til en hemmelighed, som er gået i arv fra de første urmagere.
Vi følger traditionen og lægger en penny til.
En ekstra penny er nok til at øge hastigheden, så uret går rigtigt.
Ian ved, som de oprindelige urmagere, at den lille vægtforøgelse-
-hæver pendulets tyngdepunkt og får det til at svinge hurtigere.
Så har vi rettet det. Nu går det rigtigt igen.
Ikke dårligt af et 160 år gammelt ur.
Blandingen af gammel knowhow og moderne teknologi-
-hjælper Ian med at holde tiden i Big Ben.
Uret sidder oppe i et tårn, der vejer 8.000 ton-
-og knejser op over Londons bløde, sandede jord.
Hvordan forhindrede bygmestrene-
-at det enorme tårn faldt sammen på så usikker grund-
-og hvordan har det overlevet, at byen har bredt sig under det?
Parlamentsbygningen,
Den mest teknologisk avancerede bygning for sin tid.
En hær af eksperter vedligeholder bygningen-
-og afslører dens victorianske hemmeligheder undervejs.
Big Ben har i over et århundrede været Londons tikkende hjerte-
-en ingeniørmæssig triumf.
Det banebrydende ur krævede et lige så storslået tårn.
Tårnet består af over en million sten og mursten, og det er meget tungt.
Spirets tag er dækket af 35 ton jerntegl.
Under dem sidder bronzeklokkerne, der tilsammen vejer 22 ton.
Urværket vejer det samme som en militærlastbil.
Til at holde de 8.000 ton stenblokke og mursten-
-lagde bygmestrene et tre meter tykt betonfundament-
-der skulle forhindre, at tårnet sank ned i det våde sand under det.
Det solide fundament har holdt Londons vartegn oppe i 160 år.
Men udfordringerne ophørte ikke, da byggeriet var færdigt.
London bliver konstant bygget om-
-og dens underjordiske jernbane, metroen, udvides hele tiden.
Udgravningen af nye jernbanetunneler-
-udgør en konstant trussel mod bygningerne.
Det sidste, man ønsker, er, at bygningerne bevæger sig-
-på grund af noget, man laver hernede.
Geoff Morris arbejder som ingeniør for Londons metro.
Han ved, hvor farligt det er at grave tunneler.
I værste tilfælde styrter noget sammen.
I 1994 blev der udgravet nye tunneler til metroen-
-28 meter fra foden af Big Ben.
Ingeniørerne opdagede pludselig-
-at bygningerne over dem bevægede sig.
Problemet var, at jorden skred-
-fordi fundamenterne blev destabiliseret.
Det var en udfordring for ingeniørerne.
De måtte forhindre, at Big Bens tårn væltede, og det skulle gå stærkt.
Men problemet var større end som så.
Jorden under Big Ben er ekstremt ustabil.
Det er som at grave et hul på stranden, som bliver fyldt med vand-
-og bliver bredere i stedet for dybere.
Det samme gør sig gældende under Westminster.
Man har brug for en meget hurtig løsning.
Da de 7,4 meter brede togtunneler kom tæt-
-på fundamentet under Big Ben-
-begyndte tårnet at hælde til siden.
For at holde det på plads, gravede man en dyb skakt...
...og pressede lange stålstænger ind i jorden lige under Big Ben.
Hver stang havde 600 huller, så man kunne pumpe beton ud af dem-
-og derved fylde sprækkerne i jorden op.
Mens tunnelerne blev udgravet-
-blev der pumpet 200 ton beton ud-
-som forhindrede, at Big Ben kom til at ligne det skæve tårn i Pisa.
Da jorden først var stabil-
-forhindrede det klokketårnet i at bevæge sig yderligere.
Det er en af de vigtigste ting, når man graver tunneler.
Denne geniale løsning sørgede for, at tårnet blev stående-
-og at klokkerne ringede til tiden.
Eksperterne reddede parlamentet fra farer under jorden-
-men nu lurer en større trussel over jorden.
Parlamentsbygningen har været godt beskyttet i 160 år-
-men nu er taget ved at give op.
Der bliver arbejdet dag og nat på at reparere det.
Der findes ingen oprindelige instruktioner vedrørende taget.
Ingeniørerne er ved at skille det 6.000 kvadratmeter store tag ad-
-og nu opdager de hemmelighederne bag dets indviklede opbygning.
Elton Bilton leder operationen.
Hvordan ser det ud?
Elton og hans hold skal fjerne og reparere hvert eneste tegl.
Vi har travlt med at tage alle de gamle tegl ned fra taget.
De gamle tegl har siddet på taget i over 100 år.
De er beskadiget og i meget dårlig stand.
De har overlevet vejret i London i utrolige 160 år-
-og nu er det afgørende at få dem restaureret.
Det er en farlig opgave.
Hvert tegl vejer et sted mellem 40 og 50 kilo.
Sådan et har man ikke lyst til at få i hovedet.
De har skarpe kanter og er meget tunge.
Elton sender teglene ud for at blive repareret, men der er et problem.
De ser måske nok ens ud, men hvert eneste tegl er unikt.
Det bliver et enormt puslespil at sætte dem på plads igen.
Før noget bliver fjernet fra taget, får det et særligt nummer-
-ellers opstår der kaos, når de skal op igen.
Når alle tegl er fikset, genopbygger Elton taget af dets 7.000 tegl-
-nøjagtig som i Victoriatiden.
Nu er de klar til at blive restaureret på fabrikken.
Hvorfor blev taget opbygget efter så indviklet et system?
Det skyldes en katastrofe i 1800-tallet.
På dette øvelsesområde, 80 km fra parlamentet-
-mener brandmændene, at de kender årsagen.
Er alle klar til at deltage i en brandøvelse?
-Alle skal svare. -Javel.
Den oprindelige bygning var en samling middelalderhuse-
-der havde ligget ved Themsens bredder i næsten 1.000 år.
Men i 1834 udbrød der brand i parlamentet-
-og det medførte hidtil usete ødelæggelser.
Lyset fra flammerne kunne ses 40 kilometer væk.
Det store mysterie er, hvad der forårsagede så voldsom en eksplosion.
Pauline Holden træner nystartede brandmænd.
Hun mener, at eksplosionen skyldtes et dødbringende fænomen: "flashover".
Et "flashover" kan ske meget pludseligt, på få minutter.
Når ild opvarmer brandbare materialer, udvikler der sig gas.
Hvis gasserne ikke har mulighed for at komme ud-
-og ilden når en kritisk temperatur, kan det kun ende på én måde.
Ilden får gasserne til at eksplodere i en ildkugle.
Det er et "flashover".
I 1834 var parlamentsbygningerne lavet af sten...
...men tagene var lavet af træ.
Eksplosionen antændte trætagene-
-og fik ilden til at sprede sig med utrolig hast.
Brandkorpset kæmpede forgæves.
Ilden raserede parlamentsbygningerne.
Den britiske regering måtte have et nyt hovedsæde-
-og denne gang skulle det være brandsikret.
TAGKONSTRUKTIONEN PARLAMENTSBYGNINGEN
Under en anden del af tagkonstruktionen-
-undersøger paladsarkitekt Adam Watrobski-
-hvordan man i Victoriatiden sikrede sig, at parlamentet ikke brændte.
Efter den store brand i 1834-
-prioriterede man under byggeriet af det nye palads-
-at det blev så brandsikkert som muligt.
Dette ret utrolige tag er en del af det tiltag.
De victorianske ingeniører anvendte et nyt byggemateriale.
Både tagets spær og teglene er lavet af smedejern.
Det var aldrig blevet brugt i det omfang før.
Med et smeltepunkt på 1.260 grader-
-ville jerntaget kunne klare sig, hvor et trætag ville brænde op.
De brugte den nyeste teknologi, både hvad angår materialer og teknik.
De havde jo ingen computere, så det var et kæmpestort eksperiment.
Det var en stor udfordring. Smedejern er meget tungt-
-så hvordan designede de taget, så det ikke styrtede sammen?
Hemmeligheden ligger skjult inde i bygningen.
De 7.000 tegl af smedejern, som dækker hele paladset-
-lægger mere end 350 ton til tagets samlede vægt.
Men hvert tegl er snedigt udformet-
-så de styrker hinanden, når de bliver sat tæt sammen.
Et let skelet af spær er nok til at holde taget på plads.
Spærene lægger meget lidt ekstra pres på murene nedenunder-
-men danner et unikt system, der beskytter bygningen den dag i dag.
I disse enorme værksteder i South Yorkshire-
-bliver teglene fra parlamentets tag gjort klar til restaurering.
De oprindelige ingeniører kunne aldrig have forudset-
-hvordan et århundrede i Londons vejr ville påvirke det unikke tag.
Arbejderne sprøjter teglene med stålsplinter-
-der fjerner rust og snavs og afslører huller og revner i jernet.
Reparation af disse skader er det vigtigste skridt i restaureringen.
Det er en yderst specialiseret opgave.
Man skal have en sikker hånd til den slags opgaver.
Danny Whitworth har ansvaret for at få ordnet parlamentets tegl.
Hvis man varmer et område op hurtigt, kan man se revnerne.
Danny smelter bronze ved 850 grader, så det løber ned i revnerne.
-Det styrker teglet. -Man sørger for at opvarme teglet.
Men for meget varme kan få det skøre jern til at flække.
Vi krydser bare fingre for, at teglene ikke får flere revner.
Når der begynder at opstå revner, fortsætter det bare og bliver svært.
Hvis det sker, ender vi som regel med at erstatte teglet.
Med én forkert bevægelse kan Danny ødelægge det 160 år tegl.
Vi foretrækker at bruge så meget af det gamle materiale som muligt.
Det gælder om at restaurere fremfor at erstatte med nyt.
Det er meget bedre, hvis vi kan reparere det, end at skulle erstatte.
Det er jeg tilfreds med. Det ser godt og rent ud.
Når teglene er blevet lavet, kommer de tilbage til parlamentsbygningen-
-hvor Elton så installerer dem oppe på taget.
Hvis de alle sammen passede så godt, ville vi være glade.
Nu bør taget kunne holde yderligere 80 til 100 år.
Takket være Eltons hold er endnu en del af taget gjort færdig.
Det er et godt stykke arbejde.
Paladsets tag af jern var en unik arkitektonisk løsning.
Men de victorianske bygmestre ville slå rekorder med bygningen.
Til det formål måtte de opfinde en ny måde at bygge på-
-og sætte sig op imod selveste Themsen.
Den britiske parlamentsbygning, en bygning lysår forud for sin tid.
I dag undersøger eksperter mysterierne i dens opbygning.
I sydenden knejser det utrolige Victoria Tower.
Det er 98 meter højt, endnu højere end klokketårnet med Big Ben.
Men nede ved foden af det er der en stor, åben ceremoniel dør.
Hvordan byggede ingeniørerne denne 98 meter høje megakonstruktion...
...og understøttede de ni etager over dette tomrum?
De traditionelle stenblokke gemmer på en hemmelighed: et enormt jernskelet.
Et netværk af spidse søjler, der hver især er 60 meter høje-
-holder vægten af bygningens etager.
Søjlerne leder den kolossale vægt ned mod et fundament-
-der består af 12 ton tunge tværbjælker.
De overfører vægten af etagerne til fire udvendige mure-
-så der opstår en enorm hvælving af sten nedenunder.
Ingeniørarbejdet i Victoria Tower var årtier forud for sin tid.
Tårnet blev inspiration til en af de første skyskrabere i USA:
Woolworth-bygningen i New York.
Dens jernskelet var afgørende-
-for udviklingen af skyskrabere med stålskeletter i det 20. århundrede-
-som kom til at dominere ikke bare den ikoniske skyline i New York-
-men også andre byer over hele verden.
De victorianske bygmestre havde bygget en forløber for skyskraberne-
-men hvorfor havde de behov for at bygge noget så ekstraordinært?
Dybt inde i Victoria Tower findes parlamentets mest dyrebare skatte-
-ligesom da det blev bygget.
Her kan vi finde 64.000 af parlamentets love-
-helt tilbage fra 1400-tallet, arkiveret på skriftruller.
En skriftrulle pr. lov.
Det er alle de love, parlamentet har vedtaget i århundredernes løb.
Arkivar Caroline Shenton bevogter disse uvurderlige love.
Her er utroligt.
Det hele bliver holdt på 16 grader og 55% luftfugtighed-
-så alle skriftrullerne har den rette temperatur-
-og bliver bevaret for eftertiden.
Det var arkiveringen af alle dokumenterne-
-der gjorde, at Victoria Tower endte med at blive så højt.
Men det var en stor udfordring. Tilbage i 1834, ligesom i dag-
-var stedet omgivet af veje og historiske bygninger på tre sider.
Der var ingen plads til de stilladser eller kraner-
-der skulle bruges til så stort et tårn.
De victorianske bygmestre måtte opfinde en helt ny måde at bygge på.
Ingeniørerne fandt på en genial løsning-
-med en gigantisk platform-
-så man kunne bygge hele tårnet indefra og ud.
Otte mænd hejste den 40 ton tunge platform op-
-og låste hejseværket hver anden meter.
Oppe på toppen hejste en kran fire ton sten op til platformen.
Den var drevet af en dampmaskine og kunne levere ti ladninger i timen.
Yderligere to kraner placerede de tunge sten på tårnets mure.
Nedefra så det ud, som om tårnet voksede ved egen kraft.
Denne byggeteknik løste problemet på den ene side af paladset-
-men på den anden side stod de over for en endnu større forhindring:
Themsen.
Langs den mur, hvor parlamentsbygningen møder Themsen-
-undersøger bygningsingeniør Alistair Lenczner-
-hvordan de victorianske ingeniører skabte plads til det nye parlament.
De fandt ud af, at bygningen ville blive en del større-
-end den plads, de havde til rådighed.
Stedet var omgivet af veje og bygninger-
-så det var kun muligt at udvide i én retning.
Hvis vi prøver at se på området her...
Det er fundamentet for den nye bygning.
Men den streg her svarer til flodbredden på det tidspunkt.
Hele denne del af bygningen måtte altså bygges-
-ude i Themsen.
De victorianske ingeniører måtte genvinde området fra floden.
Det var en stor udfordring, der krævede en banebrydende plan.
Først satte de to rækker af træpæle ud-
-hver af dem 11 meter dybe, og hamrede dem ned i flodbunden.
Så monterede de stålplader mellem pælene for at skabe to barrierer.
Hver barriere var 250 meter lang.
De fyldte mellemrummet med ler-
-og skabte derved en vandtæt mur.
Til sidst drænede de vandet væk fra det indlemmede område-
-og fyldte hulrummet med beton for at lave fundamentet til parlamentet.
Den sidste udfordring var at erstatte de midlertidige vægge-
-med noget, der var stærkt nok til at modstå Themsen.
Da væggen var bygget, og de havde drænet området bag den-
-kunne de begynde at opføre den permanente mur ud mod floden.
Muren skal beskytte parlamentet mod det store tryk fra tidevandet.
Hemmeligheden bag dens styrke ligger i dens form.
Ved højvande er trykket større, jo længere nede man er.
For at modstå det tryk skal muren være bredere og mere solid for neden-
-så den forbliver stabil, når vandet stiger.
Bag mig kan man se, at den er smallere foroven.
I dag er dæmninger over hele verden bygget på samme måde.
Det har beskyttet parlamentsbygningen mod floden i over 160 år.
Men stenene er ikke uovervindelige.
Oppe på taget er stenene under angreb.
Arkitekt Adam Watrobski er oppe på taget for at undersøge stenene.
Gargoylen der mangler hovedet.
Stenen er smuldret så meget, at hovedet er faldet af.
Ingeniørerne er nødt til at overvåge parlamentets kalkstensmure.
Den sorte farve er en ansamling af luftforurening-
-fra kulfyr og fabrikker i Victoriatiden.
Forureningen får langsigtet indvirkning på bygningen.
Forureningen er meget skadelig-
-for når det regner, danner det sorte, som er kulstof, syre.
Syren forvandler stenens konsistens til dette pulver-
-som simpelthen falder af.
Adams hold er nødt til at erstatte de beskadigede sten-
-med nye og stærkere kalksten, og det foregår over hele bygningen.
Men forurening er ikke det eneste, der truer parlamentets sårbare sten.
Der er endnu en fare, som kræver et meget usædvanligt arbejdshold.
Folk ser ofte underligt på mig.
De vender sig om og kigger, fordi de ikke tror deres egne øjne.
Mark Bigwood og hans høg, Angel-
-beskytter parlamentet mod en overraskende trussel:
Londons hær af duer.
Angel har til opgave at holde duerne væk fra taget.
Dueklatterne er som syre på de kalksten, parlamentet er bygget af-
-og de kan forårsage store skader, nogle af dem uoprettelige.
Uden dette afgørende arbejde-
-ville dueklatterne ødelægge paladsets skrøbelige kalkstensfacade.
Målet er ikke at fange duerne.
Angels tilstedeværelse er afskrækkelse nok.
Duer er naturligt bange for rovfugle.
De kan let genkende en rovfugl, og den skræmmer dem væk.
Mark og Angels patruljer på taget har haft en stor virkning.
Da vi begyndte at arbejde her for 10-15 år siden-
-var der 30-40 duer, der levede her fast.
De byggede reder på bygningen.
Nu kommer der kun nogle få duer forbi i løbet af dagen.
Mark og Angels uvurderlige indsats-
-hjælper med til at holde murværket uberørt-
-selv 160 år efter, at det blev bygget.
I dag afslører efterforskerne den utrolige bygnings hemmeligheder.
De finder områder, som lader til at have skjulte formål.
Kan dette enorme rum midt i bygningen hjælpe os-
-til at forstå de vidtrækkende tunnelsystemer?
Parlamentsbygningen i London.
Et victoriansk vidunder med et spektakulært gotisk ydre.
Det er ikke kun et monument, men en levende, funktionel bygning.
Bygmestrene måtte sikre sig, at man også kunne arbejde her om vinteren.
De over 1.000 værelser blev opvarmet af åben ild.
Hvordan forhindrede de, at parlamentet blev fyldt med røg?
Midt i paladset finder vi et utroligt påfund.
Dette detaljerede spir er faktisk en skorsten-
-der er bygget lige over paladsets centrale lobby.
Varm luft fra salen steg op gennem et hul i det hvælvede loft.
Det skabte en opstigende luftstrøm-
-der tvang røg op gennem det gigantiske spir-
-og ud af 16 strategisk placerede huller og 32 åbne vinduer.
Dette skjulte ventilationssystem var det første af sin slags i verden.
Nu til dags er skorstenen aflåst og lukket for de fleste besøgende.
DET CENTRALE SPIR PARLAMENTSBYGNINGEN
Arkitekt Adam Watrobski undersøger-
-om det virkelig virkede, som dets skabere håbede.
Vi står nu inde i bygningens centrale gotiske spir.
Vi står lige over den centrale lobby, midtpunktet i Westminster Palace.
Stedet er afgørende for den victorianske skorstens funktion.
Adam vil afprøve, hvor effektivt ventilationssystemet var.
Man kan mærke en kraftig trækvind nede fra den centrale lobby.
Jeg har et apparat her, der kan måle vindhastigheden.
Det stiger ret hurtigt til mellem 7,5 og 8 km/t. Det er temmelig højt.
Luftstrømmen er stærk nok til at presse røg op og ud gennem spiret.
Det er hurtigere end moderne airconditionsystemer.
Se der. 10,4. Der er ret meget fart på.
Denne del af det gamle system må have fungeret godt.
Skorstenen er ikke længere i brug-
-men luftstrømmen er bevis på det revolutionerende victorianske system-
-som i dag ligger i dvale inde bag murene.
Frisk luft strømmede ind gennem toppen af tårnene-
-for at undgå byens luftforurening.
Enorme ventilatorer trak luften ned gennem store tunneler i kælderen-
-og pumpede den ud i hundreder af værelser i paladset.
Under House of Commons blev luften renset i et luftfilter-
-tilført fugtighed og opvarmet af et varmeapparat-
-før den blev ført op i salen.
Den gamle luft strømmede ud via lofterne og op gennem spiret-
-hvor varm luft fra lobbyen løftede den væk fra bygningen.
I dag er de enorme varme- og ventilationssystemer-
-igen i brug og er proppet med moderne maskineri.
Men Adam finder stadig spor af det gamle system i hele bygningen.
Det her er en af de oprindelige luger-
-som blev betjent af en hær af mennesker hernede i tunnelerne.
Den her lod luften strømme ind i tunnelerne-
-hvor den så blev opvarmet og fordelt rundt i bygningen.
Systemet udviklede sig med tiden, når teknologien gjorde fremskridt.
Nogle gange blev der brugt underlige hjælpemidler.
Det her er et periskop-
-der blev indsat i House of Commons under restaureringen efter krigen.
Denne ubådsteknologi havde en helt særlig funktion.
Hvis man kigger i det, kan man tydeligt se, hvad der sker derinde.
Jeg kan se talerstolen og bænkene ude i siden.
En person, der sad her, kunne styre bygningens aircondition.
Hvis der var mange mennesker dernede, måtte man sænke temperaturen-
-og hvis der var få, måtte man hæve den.
Det er en fantastisk idé at bruge et periskop.
Den, der styrede systemet, kunne straks se virkningen-
-og det var før, overvågningskameraer blev opfundet.
I dag er periskopet ikke længere i brug.
Dette geniale system gjorde, at parlamentsmedlemmer-
-kunne holde varmen, og tilførte dem også frisk luft.
Den sidste bedrift var at gøre parlamentsbygningen smuk.
Det er Storbritanniens mest prestigefyldte bygning-
-og den skulle være spektakulær, både indeni og udenpå.
I lobbyen sørger stenhugger Andy Midwinter for, at det stadig gælder.
Vi gør nøjagtig, som de gjorde i Victoriatiden.
Mosaikvinduerne, træværket og statuerne skal vedligeholdes-
-men over en million mennesker går igennem her hvert år-
-så det er de gotiske fliser på gulvet, der kræver mest.
Dengang de blev lagt, var de i strålende farver.
I årenes løb er mønsteret blevet slidt af.
Andy må forsigtigt skære hver enkelt flise ud af gulvet.
Vi bruger en lille flisesav med en tynd klinge.
Vi skærer ned mellem de to fliser-
-så presset på flisens sider bliver mindre.
Så hamrer vi forsigtigt en mejsel ind under flisen-
-giver den et par lette slag, og så kan vi få flisen op uden skader.
Hans næste opgave er at erstatte hver flise med en nøjagtig kopi.
Det er en helt ny flise, der er lavet specifikt til gulvet her.
De er lavet efter fuldstændig samme design som Pugins oprindelige-
-helt ned i de små prikker og farverne. Alting.
Det har ikke været let at genskabe de victorianske fliser.
De oprindelige producenter findes ikke mere.
En moderne fabrik måtte genskabe fliserne én for én-
-og matche mønstrene på øjemål. Det har taget lang tid.
Det har taget omkring seks år. De er fremstillet i hånden.
Selv de simpleste af fliserne kræver et solidt håndelag.
Det er en kunstform.
De moderne fliser er bedre versioner af de victorianske.
De er brændt ved langt højere temperatur end de oprindelige-
-og det gør dem meget, meget hårdere.
Nu skal de bare lægges på plads i gulvet.
Det er en stor opgave. Arealet er på størrelse med en fodboldbane.
Jeg mener, at en sektion af gulvet består af 714 tegl-
-og vi har klaret 10-12 sektioner.
Jeg har selv lagt omkring 5.000 tegl, og vi mangler mange endnu.
Når Andy er færdig, vil den victorianske pragt skinne igen.
Takket være et hold af eksperter, der arbejder i hele bygningen-
-kan det kæmpestore gamle palads ældes med ynde-
-og overleve flere hundrede år ud i fremtiden.
Dets utrolige tag...
...ekstremt nøjagtige ur og unikke ventilationssystem-
-er beviser på, at bygningen var lysår forud for sin tid.
Et sandt mesterværk fra den victorianske tidsalder...
...og en af verdens mest ærefrygtindgydende bygninger.