- Soffi-mus. Vågn op. - Hvorfor skal vi så tidligt op?
Det er vores tur til at lave morgenmad. Kom.
Det er lang tid siden, vi har set far sidst -
- men nu hvor mor er død, så skal han nok komme og hente os.
Far, skal nok komme hjem.
Kom. Vi skal have lavet grød.
- Hvad skal jeg gøre af dem? - Bare stil dem på bordet.
Så kom der en storm, og det flåede i sejlene, og så knækkede...
- Marie? - Bovsprydet.
- Sofie, kom her.
Hjælp med grøden. Kan du huske, hvordan et ottetal ser ud?
- Nej. - Prøv at se her.
Først rører du et ottetal og så et ettal, så brænder grøden ikke på.
Karl! Lad brødet være.
Hvis vi skynder os, så kan vi nå på havnen inden maden.
- Hvor er I på vej hen så tidligt? - Vi skulle bare...
Jeg er udmærket klar over, hvad I skulle. Ned på havnen.
- Det bliver der ikke noget af. - De er begge to rene.
Det ved Madam Munk.
Du beder om at låne Olufs jakke. Du kan ikke gå i kirken i den der.
Det plejer han da at kunne.
Få en af pigerne til at hjælpe dig med fletningerne. To og ikke en.
- Det kan jeg gøre. - Nej. Du kommer med mig.
Som konfirmeret pige kan du ikke blive på hjemmet længere.
For dine søskendes skyld fik du lov til at blive sommeren over.
- Vel også til høstarbejdet. - Pas på ikke at blive hoven.
Der er fundet en plads til dig i Odense som køkkenpige hos amtmanden.
Du rejser til skiftedag om tre uger.
Jeg kan ikke efterlade Karl og Sofie.
Du har allerede fået lov til at blive længere end nogen andre.
- Jeg vil ikke stå i køkkenet. - Du vil ikke? Hvad skal det sige?
Har du andre muligheder? Er der andre, der vil forsørge dig?
Ja, min far.
Du må indse, at han er gået ned med et skib. Ellers var han kommet hjem.
Det er en fin plads hos amtmanden.
Det bedste, du kan gøre dig håb om som børnehjemspige.
Og du vil arbejde hårdt og opføre dig ordentligt. Er det forstået?
Forstået?
Sådan er det at blive konfirmeret. Så må man klare sig selv.
- Jeg besøger jer på min fridag. - Hvor tit har du det?
Det kunne være, hvis hun skulle ud på en af gårdene.
Det er en god plads, og det vigtigste er, at jeg bliver tæt på jer. Ikke?
Piger, ti stille. Ind på række.
- Sofie, hold op med at tude. - Jeg vil ikke have, du rejser.
Det vil jeg heller ikke. Hvis bare far kom hjem.
Hvorfor er han ikke kommet tilbage? Er han ligeglad med os?
- Så er han vel død. - Nej, han er ikke.
Det ville jeg ønske, han var.
Sofie og Marie, kom.
Ja, så går vi.
Har De set den mand? Jens-Peter Jensen, en fuldbefaren matros.
Han stævnede ud for tre år siden med Ceres fra Fanø.
- Jeg har aldrig set ham før. - Skipper, vognen er her.
Agnete, vognen er klar.
- Fik vi set noget til ungmanden? - Næh, ikke siden han rømt i går.
- Var der noget med en mor her? - Jeg er ligeglad.
- Han får varmet ører. - Du må ikke være for hård ved ham.
Vi har alle sammen været unge og haft hjemve.
Mor delte tæsk ud morgen, middag og aften. Det var så som så med savnet.
Skipper, taljen er fikset, men den holder nok ikke for evigt.
Nej, vi får den skiftet i Christianssand.
Er du klar?
- Ja, må det gå godt. - Det rager ikke dig.
Du har noget last, der skal stuves, ikke?
Lad os komme af sted, tak.
Undskyld. Har De set denne mand?
Jens-Peter Jensen, en fuldbefaren matros.
- Han stævnede ud med Ceres. - Er du ikke lidt for ung til ham?
Han er min far. Han blev sidst set for to år siden i Christianssand.
Jeg har aldrig været længere østpå end Nyborg.
Skal De til Christianssand, frøken?
Jeg kan godt tage et brev med, hvis det er.
Vi afsejler i morgen.
- Så er alt jo i skønneste orden. - Vi henter børnene i morgen.
- Jeg er så glad. - Det er jeg bestemt også.
Jeg kan mærke, det er helt rigtigt.
Dagmar!
Dagmar, vis fru Andersen vores have.
Jeg skal lige tale med Deres mand. Det tager bare et øjeblik.
- Er der noget galt? - Nej, nej, absolut ikke.
Men... der er noget, De bør vide.
Jeg har haft det her brev i to år, og De bør læse det, inden De rejser.
Og så må De beslutte, om Deres hustru skal kende til brevets indhold.
- Jamen så ses vi i morgen. - Ja, men farvel og tak.
Albert Andersen og hans hustru bor i Aalborg.
Han er en dygtig og en meget afholdt sømand -
- der blev kaptajn allerede som 25-årig.
Dertil er de gudfrygtige og retskafne mennesker.
Det er en fantastisk mulighed. Det er sjældent, store børn får forældre.
Jamen så kan jeg måske også...
De er naturligvis ikke interesseret i at adoptere en voksen pige.
I morgen rejser de mod Christianssand med deres nye forældre.
Du burde glæde dig på deres vegne. De får en familie nu.
De har mig! Jeg vil ikke skilles fra dem. Fortæl mig, hvad jeg skal gøre!
Der er ikke noget, du kan gøre.
- Jeg vil ikke væk fra dig. - Shh, Soffi-mus.
Madam Munk sagde, vi skulle rejse med dem. Nu er de vores forældre.
- Hvorfor ser du så mærkelig ud? - Du ligner en dreng.
Godt. For når I ser mig igen, skal I kalde mig Martin.
Jeg skal finde far, og det kan jeg kun, hvis jeg ligner en dreng.
Forstår I det?
Gør, som Madam Munk siger. Når kaptajnen og hans kone kommer -
- så skal I gå med dem. Jeg skal nok finde far.
- Du har sejlet et år som dæksdreng. - Med Ceres fra Fanø.
- Aldrig hørt om den. Din søfartsbog? - Den har jeg mistet.
Nu skal jeg sige dig noget. Jeg tror på, du har mistet den -
- hvis du kan fortælle mig, hvor mellemstagsejl og klyveren er.
Mellemstagsejlet sidder deroppe... over skonnertgaflen.
Inderklyver sidder der, så kommer yderklyveren før jageren.
Du er hyret, men kun på prøve.
Vi skal hente last i Sæby. Hvis ikke jeg er tilfreds, ryger du af.
Her på skibet holder man sin kæft og adlyder ordre. Har du forstået?
Så må vi håbe, du er bedre end den sidste ungmand.
Hvad fanden venter du på?
Hans? Vil du hjælpe min hustru og børn under dæk?
Karl, Sofie! Kom!
Der er blevet kaldt på jer.
- Jamen så siger jeg tillykke. - Tak.
Det er mange år, I har ventet.
Når højt ønskede børn ikke kommer, så... ja, ja, så...
Det er jo svært.
- Især for kvindfolk. - Tak, Kneisvig.
Der har vi jo Johannes Vinkel.
Ham der?
- Er det rederidirektørens søn? - Han har været på navigationsskole.
Han skal hjem til Aalborg med titel af andenstyrmand.
- Var han matros inden skolen? - Det fik han lov at springe over.
Så vi skal være barnepiger for direktørens søn? Det er yndigt.
Johannes Vinkel. Velkommen om bord.
Albert Andersen. Hvornår afsejler I?
Her om bord titulerer De skipper eller kaptajn Andersen -
- og De udfylder pladsen som andenstyrmand.
Jo, skipper.
Du der, hent min bagage og bær den ned i styrmandskahytten.
- Hørte du ikke, hvad jeg sagde? - Det er førstestyrmand Kneisvig.
Hey! Det kan I da ikke.
Jeg har hyret en ny ungmand på prøve.
Hvem har han sejlet med før?
Han påstod, at han har mistet sin søfartsbog.
Vi er mange om bord. Vi har brug for nogen, der kan lave mad.
Ja, og knægten ser ud, som om han kan tage fat.
- Jeg stoler på din vurdering. - Tak.
Ungmanden sover der. Jeg er heroppe, og det er Esben.
- Goddav. - Det er den nye ungmand.
Den tidligere ungmand rømte, så du kan overtage hans køjetøj.
Hans olietøj det hænger der.
Ungmanden bringer maden ned, og vi skaffer her.
- Er det også mig, der gør rent? - Rent?
Vinkels søn og kaptajnens familie er med, så der er købt ekstra ind.
Stuv det hele af vejen inden afsejlingen.
Og husk på, at herskabet skal have noget ordentligt at æde.
Og stil selv på dæk til afsejlingen. Jeg kommer ikke ned og henter dig.
Og her skal I sove, børn.
Karl, det bliver din køje, og, Sofie, den her er til dig.
Der er jo ikke så meget plads om bord på et skib, men mon ikke det går?
Kom og se. Jeg har noget til jer. Jeg håber, du kan lide gul, Sofie.
Det var min yndlingsfarve, da jeg var lille pige. Og den her...
- Den er til dig, Karl. - Jeg har ikke brug for en ny jakke.
- Din gamle er ved at være slidt. - Min mor har syet den til mig.
Vores far kommer snart hjem og henter os.
Madam Munk fortalte os, at han... mistede livet i et forlis.
Det er løgn, og vi har ikke brug for nogen ny mor og far.
Sofie, lad den være.
De hader mig.
Nej, de gør ikke! De skal bare lige vænne sig lidt til os.
- Jeg havde sådan glædet mig. - Og det skal nok gå.
Karl og Sofie er vores børn. Er det ikke rigtigt?
Hvor fanden er de matroser, når man skal bruge dem? Av for helvede!
Vinkel, må jeg præsentere min kone, Agnete?
Jeg vidste ikke. Ja, mit sprog. Undskyld.
- Johannes Vinkel. Det er mig en ære. - Goddag.
Ja, jeg...
Jeg forventer at se Dem på dækket ved afsejling.
Jeg skal lige på plads.
Så har trækskibene sluppet os. Hvad helvede?
- Kan du komme ud! - Hov, hov, hov. Hvad...?
Der er kun en styrmandskahyt om bord, og den har jeg!
- De sover med mandskabet. - Jeg har da aldrig hørt mage!
Nej, for har De været på et skib før og bestilt noget?
Nej, det tænkte jeg nok. Skipper, vi er klar til at sætte sejl om lidt.
Hal storsejl!
- Kom nu, folkens! - Det er brasen.
Jeg troede, du havde sejlet før.
Kom, skynd dig nu lidt. Store tag, ikke? Længere op med armene!
- Hal! - Og hal! Længere oppe!
- Kom så! - Godt. Hal! Længere imellem armene.
- Marie? - Husk nu, Marie hedder Martin nu.
Vi skal lade, som om vi ikke kender hende.
Se, børn. De har allerede storsejlet oppe.
Er det ikke smukt?
Du, Vinkel. Skal andenstyrmanden ikke spise nede i salonen?
Det nemme arbejde er at sætte sejl. Det hårde arbejde er at stuve lasten.
Sidste år i England, der var jeg sgu ved at møde min skaber.
Vi skulle læsse salt ned i lastrummet med sådan en stor tragt.
Jeg var nede i lastrummet. De åbner for et nyt læs, mens jeg er dernede.
Det tordnede ned i hovedet på mig. Jeg kunne ikke trække vejret.
Jeg havde min skovl, og den bankede jeg mod dækket.
Heldigvis hørte Esben mig, og han fik halet mig op, men det var sgu tæt på.
I øvrigt, du tager opvasken.
- Send ungmanden ud i bovsprydet. - Ja.
Ungmanden kravler ud og løsner sejsningen.
- Kravler ud? - Ja, du har vel prøvet det.
- Jo da. Mange... - Ja. Godt.
Hvis du er ræd, kan du få et reb om livet.
Jeg er ikke ræd.
Det behøver ikke at tage hele dagen.
Mand over bord!
Der er mand over bord!
- Hjælp! - Ungmanden er faldet over bord.
- Vi skal have et reb ud til ham. - Hjælp!
- Hold ud, Martin! - Hold fast.
Han drukner!
- Skal vi gøre klar til at vende? - Det er der ikke tid til.
Fat rebet! Tag fat i rebet.
- Hold fast, Martin. - Det er midtskibs.
Det er dumt at drikke af havet. Vi har masser af ferskvand om bord.
Du er færdig her om bord. Og du ryger af i Sæby.
Marie!
Sofie-mus. Der gik det næsten galt.
- Jeg var bange for, du ville drukne. - Der skete ikke noget.
- Bliver du så sat af i Sæby? - Det ser sådan ud. Kom her.
"Det gjorde Tommelise så ondt. Hun holdt så meget af de små fugle.
De havde jo hele sommeren sunget og kvidret så smukt for hende.
Muldvarpen stødte til den og sagde: "Nu piber den ikke mere.
Det må være ynkeligt at blive født som en lille fugl."
- Var svalen virkelig død? - Nej, Tommelise redder den.
- Jeg har hørt historien før. - Men det har jeg ikke.
Det har sat sig fast. Vi må have en til vejrs. Tager du røret, Kneisvig?
Vinkel, topsejlsfaldet har sat sig i blokken. Er det en tjans for Dem?
Det er vel en af matroserne?
De har ikke sejlet før, men ingen styrmand får mandskabets respekt -
- før han har været oppe i toppen af masten. Jeg synes, De skal tage den.
Kom nu op!
Af sted!
Videre! Det er oppe i toppen!
Jeg kan ikke.
Kom nu i gang!
Kom så, Vinkel.
Nyder han udsigten? Fandens til sømand, der er ræd for at gå op!
Men han kommer vel ned, når han bliver sulten.
Vi skal have en op med et reb til ham.
Jeg kan godt gøre det.
Hvad sagde jeg om at holde kæft og følge ordrer?
Han er den mindste blandt mandskabet. Vævlingerne er smalle deroppe.
Få det forklæde af, knægt.
Hr. Vinkel!
Gå ned. Gå ned med dig! Jeg har ikke brug for hjælp.
Vinkel, jeg har et reb med.
Esben og Hans holder i den anden ende. De falder ikke ned.
- Gå nu. - Bare lad være at se ned.
De kan godt. Vi gør det sammen. Der sker ikke noget.
Jeg kan ikke.
Jeg lover det. Der sker ikke noget. Først højre fod.
- En ad gangen. Stille og roligt. - Jeg kan ikke.
Det går jo fint.
Tror du, han falder ned?
Vi har ikke hele dagen. Kom så!
Slip mig!
Du taler aldrig med Skipper igen uden at blive spurgt. Ellers får du prygl.
Men du har reddet dig en dag mere.
Andenstyrmanden har vagt nu.
Jamen selv tak, du!
Hvad fanden sker der?
Ikke noget.