- Du kan ikke blive på hjemmet mere. - Jeg efterlader ikke Karl og Sofie.
Vi henter børnene i morgen.
Du må indse, at jeres far er gået ned med et skib.
Han blev sidst set for to år siden i Christianssand i Norge.
Skal De til Christianssand? Vi afsejler i morgen.
Madam Munk sagde, vi skulle rejse med de fremmede. Nu er de vores forældre.
Der er noget, De bør vide. Jeg har haft det her brev i to år.
- Hvorfor ser du så mærkelig ud? - Når I ser mig, så kald mig Martin.
Du er hyret, men kun på prøve.
Sådan...
- Er det rederidirektørens søn? - Bær min bagage i styrmandskahytten.
Der er kun én styrmandskahyt, og den har jeg. De sover i forskibs lukaf.
- Jeg kan ikke! - Vi skal have en op med et reb.
Jeg kan godt gøre det.
- Jeg skal nok få Dem ned. - Slip mig!
Ja, så er vi klar.
Og hal og hal.
Kom så. Hal! Hal, for helvede!
- Hold den. Hold fast! - Ja.
Hvem er det kvaj, der har sat slisken her?
For helvede!
For helvede, altså!
- Jeg kan ikke holde den. - Jo, du kan. Hold fast!
For helvede!
Hvad fanden laver du?
Jeg sagde, at du ville blive sat af, hvis ikke du kunne klare arbejdet.
Hvad fanden er det? Når vi afsejler i morgen tidlig -
- så skal de mursten være i lasten.
Ellers skal jeg denondelynemig sørge for, du ikke kommer med videre.
Jeg har rigeligt med udueligt mandskab i forvejen!
Se så at komme i gang.
Du stabler dem sådan her. Du skal have fem... eller i hvert fald fire.
Tak.
"'Dræb mig kun'," sagde det stakkels dyr -
- og bøjede sit hoved ned mod vandfladen og ventede døden.
Men hvad så den i det klare vand?
Den var ikke længere en kluntet, sortgrå fugl, styg og fæl.
Den var selv en svane. Det gør ikke noget at være født i andegården -
- når man har ligget i et svaneæg."
Så var det en svane.
- Hvad tror I, eventyret handler om? - En ælling, der bliver til en svane.
Ja. Men det handler også om, hvor svært det er -
- når man ikke hører til et sted, og om at savne at have en familie.
- Jeg savner min søster. - Sofie!
- Har I en søster? - Nej.
- Jo. Hun hedder Marie. - Hold din mund!
- Nej! - Stop!
Så rolig nu, børn!
Karl, nu fortæller du mig sandheden. Har I en søster?
Ja, vi har, men hun er 15 år, og hun er konfirmeret -
- og hun er køkkenpige hos amtmanden i Odense.
Er det rigtigt?
Mmm.
- Hvorfor er der mursten på kajen? - Jeg skal også lave aftensmad.
Fy for pokker! Hvad er det for noget hundeæde?
Lav det om!
- Hvordan virker den her? - Det hedder en sekstant.
Den måler afstanden fra horisonten op til et himmellegeme -
- og så kan man bestemme, hvilken breddegrad man befinder sig på.
- Hvad er en breddegrad? - Det viser jeg på kortene bagefter.
- Hvad sker der? - Jeg kan bare ikke lide sild.
I skal ikke være søde mod skipper og fru Andersen.
- Hun hedder Agnete, og hun er sød. - Hun er ikke din mor!
I morgen er vi i Christianssand. Det var der, sømanden mødte far.
Jeg finder ham, og så skal vi bo sammen alle fire.
- De vidste ikke, vi havde en søster. - Nej, det påstår de sikkert.
- De vil bare gerne have nogle børn. - Fint! Men det kan ikke blive jer.
I må ikke kalde dem for mor og far. Lover I det?
Hvad laver I to hernede? I har ikke noget at gøre her. Ud!
Kom, Sofie.
- Hvad laver du med skippers børn? - Ikke noget.
Du er ikke færdig med murstenene. Kom i gang!
Nu pakker du dem ordentligt dernede. Ellers kan du få lov at gøre det om.
Hørte du, hvad jeg sagde!
Du får lov at gøre det om.
Ungmanden skulle have sparket ham ned fra masten, da han havde chancen.
- Sov godt. - Ja.
Kom her.
Sov godt.
Værsgo.
Du har tøsehænder.
Det havde jeg også, da jeg startede med at bære mursten.
Man skal bare lige have taget på dem. Så får man hård hud på hænderne.
- Hvor kommer du egentlig fra? - Fra Dragør.
Min mor og mine to søstre bor der stadig.
Hvad så med din far?
Han gik ned ved Orkneyøerne, da jeg var 13 år gammel.
Så måtte jeg jo selv på havet. Jeg var ellers glad for at gå i skole.
- Det var jeg ikke. - Her. Lad mig hjælpe dig.
Før min far døde, så havde jeg altid tænkt på at blive skolelærer.
Men nu er jeg også glad for at være matros. Især på Håbet.
Skipper Andersen er en god mand.
- Vil du så også være kaptajn en dag? - Så skal jeg på navigationsskole.
Det er ikke lige til at komme til. Hvis det var fint nok -
- for far og farfar at være matroser, så er det også fint nok for mig.
Hvis jeg får nogle unger, så skal de vel også være matroser.
Ikke hvis du får piger.
Tak.
Men har du tænkt dig at sove med støvler på?
Nu har ungmanden bevist, at han er et mandfolk.
Nu venter vi i spænding på, at andenstyrmanden gør det samme.
Du kan starte med at tage nattevagten.
Fundet! Nu er det din tur til at finde mig.
- En, to, tre, fire, fem... - Du må ikke kigge!
Ti! Nu kommer jeg!
- Er det sådan, man gør? - Ja.
Ikke sådan der. Prøv igen.
- Godt. Jeg er skrubsulten. - Lige, hvad jeg trænger til.
Kom så. Bare fyld mere på.
- Hvad fanden er det? - Hvorfor er der kul i labskovsen?
- Det er der sgu da heller ikke. - Hvad vil du så kalde det her?
Fy, for helvede!
Er det derfor, du ikke vil have noget? Har du tabt kulkassen ned i?
- Nej! - Kaptajnen beder ungmanden komme.
Herskabet vil gerne bede om en forklaring. Skal jeg gentage?
Så så. Det skal nok gå over.
- Hvad er der galt? - Smag på den her suppe.
- Det er jo bare hønsekødssuppe. - Smag den nu!
Hvad har du kommet i?
- Den smagte fint tidligere. - Du gjorde det med vilje!
Karl!
Smid det der over bord og kom med resten af mandskabets labskovs.
De har allerede spist den. Jeg laver noget mere.
- Ja, og lad det gå lidt tjept. - Det må herskabet undskylde.
Du husker lige, du ikke er færdig på dækket.
Værsgo.
- Så håber jeg, det er i orden. - Ja, det er det. Særligt din.
Hans? Tror du, jeg får lov til at gå i land i Christianssand?
Det skal du ikke spørge mig om. Det er op til skipper og Kneisvig.
Det er meget vigtigt, jeg får lov til at gå i land.
Min far har ikke været hjemme i tre år og ved ikke, min mor er død.
- Hvorfor tror du, han er der? - Nogle har set ham der.
- Hvad er der? - Ikke noget.
Martin, hvis man er på havet, og man har været væk i tre år -
- uden at nogen har hørt fra en, så er man højst sandsynligt død.
Jeg er ligeglad. Så længe ingen har sagt til mig, min far er gået ned -
- så er der håb. Og så længe der er det, vil jeg lede efter ham.
Jeg glæder mig til at komme på land.
- Nå, De skal også i land? - Ja.
Jeg skal mødes med rederiets mand her i Christianssand. Vil De med?
- De skal arbejde på rederikontoret. - Ja. I Aalborg.
Så er det udmærket at møde nogle af dem, der arbejder for rederiet her.
- Jeg har andet at se til. - Nå, hvad hedder hun?
Det er bare pis. Jeg ved godt, du ikke har nogen lille dame her i byen.
Men det er vi andre, der har.
Skipper? Kunne jeg ikke få lov at gå i land et par timer?
Håbet kan ikke være uden mandskab. Du bliver.
Du kan bruge tiden på at lave noget mad, der ikke forgiver mine børn.
Kom, lad os gå.
Det ved jeg ikke.
En øl.
Undskyld. Har I set denne mand?
Det var det sidste.
Min hustru og børnene vil hjem.
Jo, siden Fyn.
Kun positivt.
Dem er der ikke noget hold i.
Vinkel har arbejdet på lige fod med mandskabet hele vejen.
Masten er repareret til i morgen?
Tak for det.
Hvorfor sagde du det om Vinkel? Det er jo ikke rigtigt.
Kaptajnen bagtaler ikke sit mandskab. Det ville ikke hjælpe Vinkel.
- Hvad ville så? - Ja...
Det er vel bedre, end så meget andet er.
Men jeg er nødt til at finde min far først.
En gård?
Ved du, om han tog derop?
- Sigrid! - Island.
Bare sæt dem her.
- Her. - Tak, frue.
- Den er smuk. - Ja, det er den.
Men jeg burde ikke have købt den. En festkjole.
- Er dig og Skipper ikke fine folk? - Mig og Albert? Nej, det er vi ikke.
Så jeg har ikke så mange lejligheder til at tage den på.
Sejler du tit med skipper?
Jeg er kun med, fordi vi skulle hente jer to.
Skipper er på havet i mange måneder ad gangen.
Og så sidder jeg derhjemme og venter... ligesom alle kaptajnsfruer.
Det kan godt blive ensomt en gang imellem.
Specielt fordi... Ja, vi fik jo ikke nogen børn.
Ikke før nu.
- Der er en overraskelse til dig. - En overraskelse?
Du får brug for en frakke, til når det bliver koldt. Her.
Må jeg se dig?
Se, den passer jo perfekt, og den klæder dig.
Jamen, lille ven. Du må da ikke blive ked af det.
- Den er alt for fin til mig. - Nej, det er den bestemt ikke.
Du har fortjent sådan en fin frakke.
Dig og Karl skal have alt det bedste.
Alt, hvad jeg kan give jer, det skal I få.
Jeg kan ikke huske min mor. Jeg kan kun huske børnehjemmet.
Sofie, jeg ville blive rigtig glad for -
- hvis du en dag ville kalde mig for mor og Albert for far.
- Det må jeg ikke. - Du må ikke?
Selvfølgelig må du det.
Hvor er ungmanden? Jeg bad ham blive om bord.
- Martin er nede i lukafet. - Tak, Hans.
Jeg har hele tiden mistænkt, at du var en pige.
Jeg kan godt huske pigen, der spurgte efter sin far i Christianssand.
- Har du tænkt dig at sladre? - Man kan ikke lyve over for skipper.
- Det har du lige gjort. - Det er noget andet.
Ja, for der løj du for Martin og ikke en eller anden tøs.
- Hvis du sladrer, smider de mig af. - Ja, det kan du godt regne med.
- Hvad hedder du? - Marie.
Jeg ved godt, hvilken respekt du har for skipper.
Hvis du ikke har lyst til at lyve over for ham, så skal du heller ikke.
Har du hørt noget nyt om din far i dag?
Ja.
Jeg ved, hvor han er.
Skipper!
- Der er noget, jeg bør fortælle Dem. - Jeg ved, ungmanden forlod skibet.
Og du dækkede over ham. Det går nok, Hans.
Jo tak, men det var nu faktisk ikke det. Returnerer Håbet til Aalborg nu?
Nej, rederiet har spurgt, om Håbet kan tage en kullast i England.
- Så vi skal til England? - Ja. Min søn vil sejle på åbent hav.
- Hvad med Island? - Hvabehar?
Hvad med, at Håbet tager en tur til Island?
Letmatrosen blander sig vel ikke i rederiets dispositioner?
Nej. Naturligvis ikke, men...
Men jeg ved, skipper elsker Island. De har også venner i Vik, ikke sandt?
Hmm. Vi får se.
- Hvornår blev skipper kaptajn? - Da jeg var 25.
Men inden navigationsskolen havde jeg sejlet syv år foran masten.
I forskibs lukaf. Der, hvor mandskabet sover.
Skipper Andersen?
- Av for...! - Vinkel... Har man været i slagsmål?
Nej. Jeg blev overfaldet. De tog mine penge.
Tag Dem sammen, Vinkel. Rejs Dem op.
Er det rigtigt, hvad Kneisvig siger? At vi ikke skal hjem til Aalborg?
- Ja, det er rigtigt. - Jeg vil hjem.
De mangler erfaring med sejlads på åbent hav. Og De mangler det meget.
Og du skal opleve Nordatlanten. Håbet skal en tur op omkring Island.
- Island? - Island?
Ja. Vi lægger til i Vik i et par dage og sejler så videre til Reykjavik.
- Er det rigtigt? Tak, skipper. - Tak?
Jeg mener... Jeg vil gerne til Island. Rigtig gerne.
Jeg håber, De sætter pris på det her, Vinkel.
Træk til, Martin.
Tak.
- For hvad? - Fordi du ikke sladrede.
- Fik du lagt ruten om til Island? - Nej, det var skippers beslutning.
Men jeg tror, at du overtalte ham.
Hvorfor er du så vred på skipper?
Er det kun for dig selv, at du leder efter din far?
- Hvem skulle det ellers være for? - Har du nogen søskende?
Nej. Der er kun mig og min far, og jeg skal nok finde ham.
Karl? Prøv at komme her engang.
Med et kompas kan man se, hvilken vej man sejler. Vil du holde roret?
- Må jeg det? - Prøv at holde fast her. Sådan.
Tekster: Helle Schou Kristiansen Dansk Video Tekst