Det er på tide, du indser, jeres far er gået ned med et skib.
Hvorfor ser du så mærkelig ud?
Jeg kan kun finde far, hvis jeg ligner en dreng.
- Du er hyret. - Ungmanden sover der.
- Vi henter børnene i morgen. - Jeg har haft brevet i to år.
De må beslutte, om Deres hustru skal kende til brevets indhold.
- Har du nogen søskende? - Der er kun mig og min far.
Har du set den mand?
Har du hørt noget nyt om din far i dag?
Jeg ved, hvor han er. Island.
Jeg ville blive rigtig glad, hvis du en dag ville kalde mig for mor.
Det må jeg ikke.
Skipper og Agnete vil bare gerne have nogle børn.
Jeg har hele tiden mistænkt, at du var en pige.
- Håbet skal til Island. - Er det rigtigt?
Stryg alle sejlene!
- Få alle mand på dæk! - Alle mand på dæk nu!
Vinkel, vågn op. Vinkel!
Vi skal have sejlene ned.
- Jeg kan ikke lide det. - Du skal ikke være bange.
- Få det til at stoppe. - Bare rolig. Det er ikke farligt.
Det ser lidt voldsomt ud, men Skipper styrer os igennem stormen.
- Går vi ned? - Nej, for fanden da!
Håbet kan klare bølger to gange så høje som det her.
- Det er bare en sommerbrise. - Alle sejl nede og sikrede.
- Kom Vinkel op på dæk? - Nej. Han ligger og knækker sig.
- Er han også søsyg? - Og pisseræd.
Han nægter at komme på dæk.
Karl, gå ned. Du må ikke være heroppe.
- Karl! - Ned! Du må ikke være heroppe.
- Hvad tænker du på? - Karl, din møgunge.
- Slog du dig? - Jeg ville se stormen.
- Den kan du se fra kahytten. - Jeg ville jo bare se stormen.
Kom.
- Har du nogen søskende? - Nej, det har jeg jo sagt.
- Du sprang hen til Skippers søn. - Karl er fra et børnehjem.
Ja, præcis. Du kommer også fra et børnehjem.
- Er Karl og Sofie dine søskende? - Nej.
Skipper og Agnete har ventet på de børn.
- Tror du, jeg lyver? - Du løj om at være en dreng.
Vi er på Island om to dage. Vil du stadig hjælpe med at finde min far?
- Ikke, hvis du lyver over for mig. - Men det gør jeg ikke.
Man går ikke på dæk uden tilladelse.
- Jeg kunne se stormen fra kahytten. - Det er ikke det samme.
- Det er sent. Få dem i seng igen. - Kom.
Karl?
Kender du ungmanden?
I kommer fra samme by.
Ind i køjen med dig.
Tror du snart, vi får lov at gå i land?
Fy for satan!
Godt. Hør så efter her.
Vi er snart i Vík. Ungmand, matros, I har landlov til i aften.
Tag robåden efter skipper.
Og få nu ikke nogle gode idéer om at rømme, vel? Vi er på Island.
I kan risikere at sidde fast vinteren over.
Er det ikke rigtigt, Vinkel?
- Og så holder I jer fra pigerne. - Hvem siger, at jeg...
Mændene er på havet for at fiske, men de kommer hjem igen, Hans.
Og de vil sgu ikke finde deres datter med en danskerunge i maven!
Det kan I snakke med Esben om.
- Hvad var det for noget med Esben? - Han har to unger på Island.
- Han snakker ikke så meget om dem. - Nu taler Esben jo ikke så meget.
Du, Vinkel? Skal andenstyrmanden ikke i land?
Er du stadig søsyg?
Det er min gamle skoleveninde, Anna, vi skal besøge.
- Hun giftede sig med en islænding. - Har de børn?
Ja, de har tre piger.
Og den yngste er lige så gammel som dig.
Jeg har glædet mig til, at du skulle møde dem.
- Skal vi have hval til middag? - Ja, eller rådden haj.
- Det vil jeg gerne smage. - Du skal håbe på lam.
- Er I klar? - Ja. Kom.
Kom, Sofie.
- Skal vi med den lille båd? - Ja.
- Må jeg godt kravle ned først? - Ja, hvis du passer på.
Vi skal have mad med til turen.
Nå, lad mig se.
Tak for det.
Én gård passer til beskrivelsen. Det er fire mil den vej -
- indtil vi rammer en flod. Og så har jeg resten på et kort.
- Tror du, vi kan finde det? - Måske.
Kommer du?
- Er der langt endnu? - Det tror jeg ikke.
Vi skal bare forsætte langs floden, så burde vi snart være der.
- Er du nervøs? - Nej.
Sikker?
- Skal vi holde en pause? - Ja. Lad os få noget at spise.
Og finde et sted i læ.
Hvor længe siden er det egentlig, at du har set din far?
Mere end tre år. Jeg ved ikke, om han kan kende mig.
- Jeg er vokset meget. - Ja, og du er blevet til en dreng.
Hvor er her egentlig smukt.
Forstanderinden havde fundet en plads til mig, inden jeg stak af.
Og så ville du ikke? Det er da mere behageligt end på et skib.
Og varmere end det er at være her.
Jeg vil hellere være her.
Hvis vi ikke finder din far, kan du så stadig få en plads i Odense?
- Det vil jeg ikke. - Du kan ikke spille dreng for evigt.
Hvorfor ikke? Drenge kan gøre alt.
Nej, det er ikke rigtigt. Jeg ville gerne være lærer -
- men da min far døde, skulle jeg også på havet.
- I det mindste kom du væk. - Ja. Stå til søs og se verden.
Jeg ser mest indersiden af et lastrum.
- Hvor vil du gerne hen? - Amerika.
- Jeg vil godt se Frihedsgudinden. - Hvem?
Frihedsgudinden er en statue i New Yorks havn -
- lige når man sejler ind. Hun er større end Rundetaarn.
Det er rigtigt.
Så kunne jeg godt tænke mig at komme ned forbi Kap Horn -
- og op ad vestkysten til Alaska for at grave guld.
De siger, det vælter ud af floden.
En mand kan så let som ingenting blive rig.
- Men kvinder kan ikke? - Jo, hvorfor ikke?
Det er her. Floden løber ned i dalen.
Så ligger gården jo lige på den anden side.
Vil du med?
Måske er det ikke her.
Er det den der høstak?
Kom.
Undskyld.
Far!
Marie?
- Værsgo. - Tak.
I må vel være sultne.
- Hvad for et skib kom I med? - Håbet. Ja, Aalborg.
Kaptajnen hedder Albert Andersen. Marie var ungmand på skibet -
- kun for at finde dig.
Hvorfor alt det postyr for at finde mig?
Mor er død.
Det er snart tre år siden.
Jeg har været på børnehjem. Alle sagde, du var gået ned med et skib -
- men jeg troede ikke på det.
Hvad lever du af heroppe?
Jeg har nogle får, men det er jo lidt hårdt.
Det er livet som sømand også.
Har du tænkt dig at komme hjem? Marie har brug for dig.
- Hvor gammel er du blevet? - Jeg er 15.
Jeg har klaret mig selv, siden jeg var 13.
- Ja, det har du vel også. - Men vi kan tage hyre på et skib.
Det kan Marie ikke. Hun kan ikke blive ved med det.
Jeg vil gerne tale med min far alene.
Hvorfor kan du ikke bare komme hjem?
Den her gård er ikke noget værd. Jeg kan ikke forsørge mig selv.
- Du kan få arbejde. - Som hvad?
Jeg er sømand, Marie. Det er det eneste, jeg kan.
- Og du er jo voksen nu. - Men det er Karl og Sofie ikke.
- Er de stadig på børnehjemmet? - Nej.
De er blevet hentet af nogle nye forældre. Derfor måtte jeg finde dig.
Det er kaptajnen på Håbet og hans kone, der har adopteret dem.
- Og det er gode folk? - Det er da lige meget.
- Det er dine børn. - Jeg var jo så lidt hjemme.
- De kan jo ikke engang huske mig. - Karl kan.
Alligevel.
Jeg forsørger mig selv, men kom hjem og tag dig af Karl og Sofie -
- så vi kan blive en familie igen.
Marie, jeg vidste godt, at mor var død.
Jeg fik brevet ude i Bangkok gennem rederiet.
Hvorfor kom du så ikke hjem?
Ja... det var ikke så let, jo.
Men jeg skrev et brev til hende forstanderinden.
- Madam Munk? - Ja.
Jeg er sømand. Jeg er væk 11 måneder om året.
- Jeg kan ikke tage mig af tre børn. - Skrev du det?
Og hun har haft det brev i to år.
Det tjener til hendes ære, at hun gav mig mulighed for at skifte mening.
Det er ikke for sent.
Jo, det er.
Han vidste godt, mor var død.
Han ville bare ikke komme hjem for min skyld.
Marie, det er jeg virkelig ked af at høre.
Jeg vil rigtig gerne tilbage til skibet nu.
Jeg siger det til din far.
Vi går tilbage nu. Vi har kun landlov til i aften.
Pas på, når I går over fjeldet. Det bliver mørkt om et par timer.
Du har ikke andet at sige?
- Hun er stærk, min Marie. - Hun er ikke din Marie længere.
Du er selv sømand, ikke? Det er dejligt at være hjemme -
- men efter noget tid så trækker det i en.
Så skal du ud på havet igen, ikke?
Og jeg...
Og jeg kunne ikke... Alene med tre børn.
- Tre børn? - Ja.
Har hun ikke fortalt om sine små søskende? Sofie, Karl.
Hans, jeg... Hans, vent!
Hans?!
Jeg kan forklare...
Undskyld.
Hans?! Undskyld.
- Du skulle ikke lyve over for mig. - Ellers ville du ikke hjælpe mig.
Hvor var jeg dum!
Jeg troede, at grunden til, at jeg skulle hjælpe dig -
- var, fordi vi to...
Fordi vi hvad?
- Karl og Sofie er Skippers børn nu. - Nej, de er ej.
Har de ikke fortjent en far, der gider have dem?
- Jamen det vil han også. - Den idiot gider ikke have jer!
Har du set Esben?
Så du Esben, da du var i land?
- Hvor er Esben henne? - Han tog hen til et kvindemenneske.
Så stopper du ham sgu da!
- Jeg mindes ikke, at vi er dus. - Det kan du kraftedeme tro, vi er!
- Du skulle hindre ham i at rømme. - Jeg kan ikke forhindre ham i noget.
Det er jo bare fantastisk. Jeg skal have Håbet over Nordatlanten -
- med en ungmand og en matros. For du vil vel ikke lette røven?
For helvede!
Det ser sgu ud, som om Esben har ombestemt sig.
- Hvor har du den fra? - Jeg fik den af en pige.
Den er fin.
- Hvornår er vi hjemme i Aalborg? - Det ved jeg ikke.
Jamen det ser fint ud. Du kan anbringe dine ting i lukafet.
Ja, bonde bliver jeg nok ikke -
- så jeg har givet naboen de sidste af mine får.
Jeg trængte også til at komme ud på havet igen.
Er det dig, der er Sofie?
Dig er jeg rigtig glad for at møde.
Jeg må også hellere se at...
Hvem var han?
- Hvor lang tid skal vi sejle endnu? - Om fem dage er vi i Aalborg.
- Bor vi i et stort hus? - Ikke så stort.
- Der er et værelse til dig og Sofie. - Får vi et værelse hver?
- Ja, hvis I vil have det. - Og så skal I jo gå i skole.
I bliver klogere end jeres forældre.
Nej, det er da ikke muligt.
Godmorgen. Jeg har fundet en erstatning for Esben.
- Godt. En islænding? - Nej, en dansker.
Han har forsøgt sig som fårebonde heroppe uden det store held.
- Og søfartsbogen var i orden. - Ja. Han har sejlet mest på Østen.
Jens-Peter Jensen hedder han.
- Hvad har du sagt til dem? - Bare at jeg har en overraskelse.
Men jeg tror, Karl har en mistanke.
Du må ikke blive skuffet, hvis han ikke kan genkende dig.
Og selv om de ikke siger det, så har de glædet sig til at se dig.
Men jeg har også glædet mig til at se dem.
Karl og Sofie... Det er far.
Han var oppe på Island, og nu er han kommet tilbage til os.
Skal I ikke sige noget?
Hvorfor kom du ikke hjem?
- Jeg... - Han vidste ikke, mor var død.
Men han ville være kommet hjem til os snart.
Ja.
Hvor er I blevet store.
Sidst jeg så jer, var til din tre-årsfødselsdag, Sofie.
- Kan du huske det? - Fik vi kage?
- Vi fik vist kage, ja. - Karl, du kan da også huske far?
Mor blev altid så glad, når du kom hjem. Og du havde gaver med.
Ja. Jeg har desværre ikke nogen gaver med til jer nu.
Det gør ikke noget.
Du er vist en lille røver, hvad?
Karl, passer du godt på din lillesøster?
Det er jeg glad for.
"Du ville ikke have en ærlig prins. Forstod dig ikke på en smuk rose -
- men en svinedreng ville du kysse for et stykke legetøj.
Nu kan du have det så godt." Og så smækkede han porten i til sit slot.
Vi nåede næsten hele vejen igennem "Svinedrengen", før de faldt i søvn.
Der er noget, jeg er nødt til at vise dig.
Jeg vidste jo ikke, at Karl og Sofie havde en storesøster.
- Det gjorde ingen af os. - Nej.
Men jeg vidste, at deres far er i live.
Det var han i hvert fald for to år siden.
Da sendte han det her til Madam Munk.
Jeg fik det den dag, vi hentede børnene.
Og jeg har ikke vist det til dig, fordi jeg ikke ville gøre dig urolig.
Men jeg skulle ikke have holdt noget så vigtigt fra dig.
Hvad står der i det?
Der står, at han ikke har tænkt sig at komme hjem.
Tre børn var åbenbart for meget for ham.
Men hvis han skrev det for to år siden, og han er sømand...
Jeg tror, han lever.
Han hedder Jens-Peter Jensen.
Jeg tror, det er ham, Kneisvig hyrede i går.
Mærkeligt sammentræf, hvis han lige var på Island -
- men jeg tror, det er ham.
Og han har sikkert genkendt Sofie og Karl.
Det er ikke hans børn længere. Han har fraskrevet sig dem.
Han ville ikke have dem!
Hvad hvis han har fortrudt?
Det kan jeg ikke. Jeg kan ikke miste dem.
- Det kan jeg ikke. - Kom her.
Men pludselig en nat, og det var et helt år efter -
- at sønnen var druknet, så bankede det på døren.
Og udenfor stod sønnen, den druknede.
- Var han så et spøgelse? - Ja.
For det er nemlig sådan, at når en sømand drukner ude på havet -
- så får han én nat, hvor han kan komme tilbage til dem, han elsker -
- og sige ordentligt farvel. Det er rigtigt.
Min onkel var på havet, men pludselig en nat vågner hans kone ved -
- at han står ved hendes seng som et gespenst -
- og så siger han til hende: "Du skal gifte dig igen."
En måned efter får vi at vide, min onkel er gået ned med sit skib -
- ved Frankrig præcis den nat, hvor han havde vist sig for min tante.
- Så blev hun gift igen? - Ja, for det havde min onkel sagt.
Måske sagde hun det bare, fordi hun hellere ville giftes med en anden.
Ja, det kan sgu da godt være.
Undskyld.
Jeg har to søskende derhjemme, jeg ikke har set i halvandet år.
Vi skændtes hele tiden -
- men nu er jeg på havet, og jeg savner dem hver dag.
Derfor kan jeg godt forstå, hvordan du har det med Karl og Sofie.
Tak. Jeg skulle ikke have løjet over for dig. Det må du undskylde.
- Din far. - Hvad med ham?
Han snorker mindre end Esben, så det er en fordel.
- Marie har savnet dig rigtig meget. - Har hun det?
Har I også savnet mig?
Nu har vi jo nye forældre.
Ja.
Er I glade for at være hos Skipper Anderson og hans kone?
Karl?
Skipper og Agnete er gode til at være mor og far.
Kommer du så hjem nu?
Jeg ved det ikke, Karl. Jeg ved det ikke.
Men der er noget, jeg gerne vil...
Marie, jeg...
Jeg...
Jeg synes bare, at...
Tekster: Mette Vanggaard Dansk Video Tekst