Husk dette:
Selv om vi mister Moskva...
...vil Rusland leve videre.
Det hellige Rusland findes hvor vi er.
Landet lever i vores hjerter.
- l vores hjerter. - Hurra, hurra, hurra.
Hørte du? Det er ikke forbi endnu.
Vi går til Rostovs. Du skal møde Natasja igen.
Jeg troede på Napoleon. Men ikke længere. lkke efter Borodino.
Han er blevet en morder, ikke andet end en morder. Forsigtig!
Nogen må stoppe ham og dette vanvid.
- Natasja. Hvad laver du? - lngenting.
Stakkels dig. Du må ikke bekymre dig sådan.
Jeg ved, hvordan du har det.
Vi kan ikke leve i fortiden. Du må glemme det.
Jeg ville ønske, jeg kunne.
Vær forsigtig med dem. Pas på, de ikke gå i stykker.
Far! Folk samles i udkanten af byen. Vi vil stoppe franskmændene dér.
- Vær ikke dum. - Det er sandt.
- Jeg så mænd med pistoler. - Og Napoleon har kanoner.
- Vær ikke dum. Du kommer med os. - Nej!
- Petja. Alle tager af sted. - lkke alle.
En del vil fortsætte kæmpe og jeg vil hjælpe dem.
Petja, det er det rene selvmord.
Jeg er gammel nok til at bestemme selv, og jeg vil gøre det.
- Så meld dig til hæren. - Hvad?
Gå ikke efter franskmændene viftende med en pistol.
Find et regiment, der ved hvordan man opfører sig i en krig.
Far!
Men... Er du gået fra forstanden? Han er kun et barn.
Hæren trækker sig tilbage. Det er det sikreste sted for ham.
Hvis han tager af sted alene, vil han blive slået ihjel.
Petja!
- Hvad skal du? - Melde mig til husarerne.
Nikolaj og Denisovs regiment.
- Lov at holde dig til din bror. - Det sværger jeg på.
- Må vi få lidt vand? - Naturligvis.
Hent noget vand. Hurtigt!
- Hvor skal de hen? - Jeg ved det ikke. lngen ordrer.
- Vi sover på gaden. - Hvor skrækkeligt.
Ja, ikke sandt?
- Det ordner franskmændene. - Det må ikke ske.
Findes der et alternativ?
Hvis jeg blot kunne se hende igen.
- En sidste gang. - Det må du.
Nu ved jeg, hvor meget hun led.
Når jeg tænker på hende, og hvor meget jeg hadede hende...
Du forstod hende. Du dømte hende aldrig.
Hvis det er for sent...
...så fortæl hende...
Du vil møde hende igen, det lover jeg.
Jeg vil føre dig til hende, om det så er det sidste jeg gør.
Hvad vil der ske med os? Hvor skal vi tage hen?
Vi forsøger at komme til Jaroslav.
Min bror har familie der, som vi kan bo hos.
Hele vejen til Volga.
- Hvor lang tid tager det? - Hvis vejret er godt...
- Det er mig- Natasja. - Kom ind.
- Hvad er det, min kære ven? - De sårede mænd, mor...
- Vi kan ikke efterlade dem her. - Hvad kan vi ellers gøre?
- De må tage med i vognene. - Hvordan?
- Vognene er allerede læssede. - Vi kan aflæsse dem.
Natasja, forstår du ikke? Det er alle vores ejendele.
Men mændene er desperate.
Hør, mit barn: Din mor har ret.
Far... Vi kan ikke lade dem i stikken.
Det kunne have været Nikolaj eller Petja.
Se ikke på mig- du må bestemme.
Vi tager det nødvendigste.
Fint.
Tak.
Selvom det er forfærdeligt lader hun til at have noget at leve for igen.
Ja, jeg ved ikke, hvor hun får kræfterne fra.
Det er Pierre.
Pierre! Hvor har du været?
- Har du været i Borodino? - En ren massakre, min ven.
- Gode Gud. - Ren massakre.
- Jeg behøver din hjælp. - Hvad kan jeg gøre for dig?
- Fyrst Andrej er i vognen. - Herregud!
- Er du alvorlig? - Han er såret og behøver hjælp.
Han bad mig føre ham hertil. Han vil se Natasja.
Men hans tilstand...
Synes du, Natasja skal...
- Det må du bestemme. - Ja, lad mig om det.
Jeg finder det rette øjeblik.
- Hun har lidt nok. - Pierre!
Pierre!
Jeg troede aldrig, jeg skulle se dig igen.
- Vi tager straks af sted. - Det ved jeg.
- Held og lykke. - Hvad?
- Følger du ikke med? - Nej, jeg bliver i Moskva.
Moskva? Hvorfor?
Jeg kan ikke forklare det nu. Men jeg må stoppe dette.
- Jeg har intet andet valg. - Gør det ikke.
- Jeg vil ikke miste dig. - Farvel, Natasja.
Hvor skal du hen?
- Hvorfor gik han bare? - Jeg ved det ikke.
Hvem er i vognen? Hvorfor er den tildækket?
Det er en, der er hårdt såret.
En oberst fra kavaleriet.
Fyrst Andrej er døende.
Jeg ved ikke, hvordan hun vil reagere hvis hun ser ham.
Det er bedst ikke at sige noget indtil videre.
Bare det ville slutte.
Så ville jeg endelig kunne leve mit liv.
Hvis min far ikke længere var her.
Så ville der findes en fremtid.
Måske...
Hvad er det jeg siger?
Der ville findes en fremtid. Hvis min far ikke længere var her.
Jeg må ikke tænke sådan. Jeg må ikke.
- Fyrstinde... - Ja?
Deres far spørger efter Dem.
Ja.
Du har den hvide kjole på.
Den jeg godt kan lide.
Ja.
Tilgiv mig.
Tilgiv mig for alt.
Nej, sig ikke det. Gør det ikke.
Det er forbi. Alt er forbi.
- Jeg vil aldrig se min søn igen. - Jo, det vil du.
Andrej kommer hjem.
Jeg vil ikke være her.
Rusland er tabt.
Jeg forlader dig aldrig. Aldrig.
Far!
Kør vognen frem.
- Vi skal af sted hurtigst muligt. - Ja, fyrstinde.
Vil du virkelig tage af sted? Det vil være farligt.
Franskmændene nærmer sig. Vi kan ikke blive her.
Der er soldater overalt. På alle vejene.
Man risikerer at havne i hænderne på en forbryder.
- Se her. - Hvad er det?
General Rameau beder alle i området om at blive i deres hjem.
Vil du vente på, at denne Rameau kommer?
- Han kan beskytte os. - Naturligvis.
Måske vil han også bo hos os.
Han vil fortælle os hvordan han besejrede den russiske hær.
Hvis han er godhjertet nok lader han mig anvende et af værelserne.
Mig- datter af prins Bolkonskij.
Nej. Vi må tage af sted.
Hvor er hestene?
Hvorfor svarer du ikke?
lngen behøver heste. lngen tager af sted.
Hvis l vil blive, så bliv.
- Vi tager af sted. - l bliver hos os.
- Vi behøver hestene. - De er ikke jeres.
De tilhører ejendommen. Jeg kræver at få dem nu.
Det er for sent, fyrstinde. Vi er blevet kostet med længe nok.
Lad os være i fred. Tag hvad l vil have, men lad os være i fred.
Hvad vil vi have?
Det er spørgsmålet.
Se!
Der kommer soldater.
Hvad foregår der?.
Hvad foregår der her?
Slip mig!
- Det er min frue. - Slip mig.
Slip hende.
Nu.
Forsvind!
Forsvind herfra!
Alle sammen.
Saml den op.
Læg jeres våben og forsvind.
Af sted med jer!
Forsvind!
Nu!
Nikolaj Rostov.
Kaptajn i første regiment af husarer i Pavlograd.
Til tjeneste.
Tak, kaptajn. De har reddet mit liv.
Jeg vil føre Dem i sikkerhed.
Kaptajnen sagde, han hed Rostov.
Måske er han bror til den unge grevinde.
Det sagde han.
Men er det sandt?
Du lyder til at tage dette alvorligt...
Lad mig følge med et stykke vej.
Jeg vil sørge for, l når til vores linje. Der vil l være i sikkerhed.
Jeg kan ikke takke Dem nok, kaptajn Rostov.
Det vil være en fornøjelse at eskortere Dem og Deres dreng.
Det er min nevø. Jeg erAndrej Bolkonskijs søster.
Jeg tror, De kender ham.
Ja, naturligvis. Jeg kender ham.
Jeg kan kun håbe at vores møde-
-bidrager til at genoprette forholdet mellem vores familier.
Der skal De ikke tænke på. Det er ingen årsag.
Jeg håber at møde Dem igen. Hvis det er min skæbne.
Tak.
Tak, kaptajn.
Pierre!
l rette tid.
Har du set, hvad der er sket? Byen er fyldt med alle slags oprørere.
Politiet er forsvundet. Og folk som os... Hvilken katastrofe.
Vi må barrikadere os i huset.
Det er for farligt at forlade Moskva i øjeblikket.
Gør hvad du vil. Jeg har andre planer.
Napoleon er faktisk en disciplinens mand.
Han har nået Wien og Berlin og er blevet vel modtaget.
Jeg tror ikke, det vil ske her.
Men du kender til franskmændene. Du har studeret i Paris.
Du får sikkert en vigtig stilling i den nye regering.
Jeg vil ikke samarbejde med franskmændene.
Hvorfor griner du?
Kan du ikke se virkeligheden i øjnene? Vores liv er i fare.
Mit liv er ikke længere vigtigt.
Heller ikke Deres.
Sukker, mel, salt... Vi må gemme alt.
Vi prøver at gemme fornødenhederne.
Gør hvad du vil. Men jeg behøver din hjælp nu.
Jeg behøver bondetøj og en pistol.
- En pistol? - Ja.
Jeg skal dræbe en mand.
Så er vi her endelig - det hellige Moskva.
En by klar til at blive erobret, som en ung pige, der mister sin uskyld.
Husk, at vi altid behandler de besejrede mildt.
Mine undersåtter skal leve i fred med hinanden.
Vi vil vise russerne hvad civilisation betyder. De vil blive taknemmelige.
Deres majestæt, der er ingen tilbage i byen.
lngen? Det er umuligt.
Det er sandt. Moskva har overgivet sig.
Giv ordre om at indtage byen. Vi har ventet længe nok.
Tag den lille pige med. Jeg ved ikke hvem hun er.
Pas på!
Han satte ild til huset. Han er pyroman.
Vi tager os af ham.
Endelig.
Jeg har fundet en hytte.
Den er lille, men der er plads til os alle.
- Vi tager til Jaroslav i morgen. - Det er umuligt.
Franskmændene overvåger vejene. Men vi er sikre her.
Moskva. Byen brænder.
Det er vognen, der fulgte med os.
Kom i seng.
Det er en såret officer.
Jeg er så udmattet.
Det er så forfærdeligt.
l dag døde en af soldaterne, der var med os.
Han var desperat og ville give holde om sin kone og barn en sidste gang.
Det må være forfærdeligt at dø på den måde-
-uden at have sin familie ved sin side.
- Hørte du det? - Ja.
Jeg ved, hvad du tænker.
Jeg har skrevet til Nikolaj.
Måske kan han give fyrstinde Marja besked.
Hvis fyrst Andrej dør-
-mens vi er her, så vil folk finde ud af det.
Er du sikker på, du ikke vil fortælle Natasja noget?
Er du stadig vågen? Prøv at sove.
Jeg kan ikke.
Kan du ikke høre manden derude? Han har stønnet hele natten?
Natasja.
Jeg må fortælle dig en ting.
Hvad?
- Den sårede mand... - Hvem er han?
Det er fyrst Andrej.
Pierre tog ham med. l den tildækkede vogn.
Jeg ville ikke sige noget, for han er alvorligt syg.
- Hvad gør du? - Jeg må se ham.
Vent!
Hvad laver du her?.
- Er fyrst Boldonskij her?. - Ja.
Dig...
Det er dig!
Tilgiv mig for det, jeg har gjort.
Tilgive dig?
Jeg elsker dig. Højere end før.
Jeg har først for nyligt forstået...
Da jeg så Anatole dø, forstod jeg.
Hvorfor hade?
Hvorfor?
Nu ved jeg, hvor meget jeg elsker dig.
Stop!
Ven!
Stop!
Holdt!
Stop!
- Grev Rostov. - Jeg har fået brev fra min familie.
Fyrst Andrej er hos dem. Han er såret.
- Hvor er de? - På vej til Jaroslav.
- l må vende om. - Er du kommet for at fortælle det?
- Det var min pligt. - Tak.
Grevinde Bezuchova?
Jeg er glad for, at ikke alle russiske adelskvinder har forladt byen.
Jeg tænker på, hvad de var bange for.
Min far, fyrst Kuragin, og jeg har ventet i mere end en time.
Jeg beklager. Jeg har netop fået besked om jeres situation-
-og jeg vil gøre alt i min magt for at beskytte jer.
Hvem har jeg fornøjelsen at tale med?
Mit navn er Ramballe-
-og fornøjelsen er helt på min side.
Hvis De behager...
l Egypten måtte jeg blot besøge et par moskéer for at få støtte.
Men der er kun to præster tilbage i Moskva. Hvad hjælper det mig?
Hvis de ikke vil forhandle, må de slås. Hvorfor slås de ikke?
- General Murat leder efter dem. - Så må han prøve at finde dem.
Find Kutuzov og lad mig dræbe ham.
Byen brænder og jeg er ikke kommet for at blive dækket af aske.
Ro og orden skal genoprettes i Moskva.
Skyd pyromanerne.
Læg an!
Fyr!
Nåde!
Jeg vil ikke dø.
Nåde!
Jeg vil ikke dø!
Graven er fuld.
Hvis vi skal fortsætte, skal vi grave en til først.
Tilbage!
Fart på! Gør hvad jeg siger.
Fart på!
lkke her- det er min plads.
De kan sidde her.
De gav os suppe.
Det er kartofler i den.
Du er sulten.
Det er svært at finde noget at spise derude.
- Tak. Hvad hedder du? - Platon. Platon Karatajev.
- Hvor længe har du været her? - Hvem ved?
l mange dage.
Men det vil ikke vare evigt.
Tror du, at franskmændene vil forlade Moskva, nu hvor de er kommet så langt?
Jeg ved det ikke. Jeg ved ikke noget om den slags.
Ormen spiser kål...
Men den dør altid før kålen. Så meget ved jeg.
Natasja.
Jeg er her.
- Skinner solen? - Ja.
- Jeg vil gerne se solen. - Det vil du snart.
Når du har hvilet dig.
Jeg er bange.
Jeg kan føle døden nærme sig.
Vær ikke bange.
Nu hvor jeg gerne vil leve igen...
Du har holdt dig i live indtil nu.
Nogle gange...
Hvad?
...takker jeg Gud for, at jeg blev såret...
Andrej...
...fordi det førte os sammen igen.
Hvis Gud ønskede, jeg skulle se dig igen...
...er der måske stadig håb.
Ja, det er jeg sikker på.
Moskva har været i fjendens hænder i en måned.
l har ikke forsøgt at forsvare byen. Napoleon kan nå St. Petersborg.
Det er jeres job at angribe Napoleon og stoppe franskmændene.
Vi må beskytte vores hovedstad.
Hvis det mislykkes vil l blive holdt personligt ansvarlige for nederlaget.
General, hvis dette er zarens ordre, hvad vil De så gøre?
l morges gik jeg en tur i haven.
Jeg ville spise et æble.
Jeg gik hen til et træ, men frugten var stadig umoden.
Så jeg opgav den idé.
l mener, jeg er gammel og ikke længere dur til at kæmpe.
Hør på mig.
Vi kan ikke iværksætte en offensiv.
Hvis det slår fejl er alting tabt.
Men jeg ved, at tiden vil komme, hvor vi jager franskmændene ud af Rusland.
Vinteren er vores bedste ven.
Hav tiltro og bed, det er alt jeg beder om.
Jeg vil prøve igen når æblet er modent og klar til at falde ned af sig selv.
l mellemtiden giver vi hæren besked om at trække sig tilbage-
-yderligere 30 verster.
- Nikolaj! - Hej!
Nikolaj!
Mor, jeg fik dit brev.
- Jeg har fyrstinde Marja med. - Endelig finder vi jer.
- Nikolaj siger, at Andrej er her. - Ja.
- Gudskelov. Hvordan har han det? - Det er bedst at du...
Spørg min datter- hun passer ham.
Natasja!
Kom. Jeg tager dig til ham.
Andrej!
Hvad er der? Vågn op!
Din søster Marja er her.
Andrej. Jeg er her nu.
Andrej. Kan du ikke genkende mig?
Masja...
Masja.
Jeg har Nikolusjka med.
Nikolusjka...
Nikolusjka. Giv din far et kys.
Du havde ret.
Vi må kunne tilgive.
Jeg tilgiver alt.
Bliv i nat. Du må være træt.
Jeg efterlod Petja hos regimentet. Jeg må tilbage til ham.
- Pas godt på fyrstinde Marja. - Vi behandler hende som en datter.
De få ting vi har, deler vi med hende.
Nikolaj! Tager du af sted uden at sige farvel?
Jeg er ked af det, men jeg må tilbage til regimentet. Jeg skriver.
Tak for alt.
Jeg vil aldrig glemme dig.
- Der er sket noget med Nikolaj. - Tror du?
lndtil nu har han ikke tænkt på andet end krig.
Jeg har aldrig set ham bekymre sig så meget for en kvinde.
Hvorfor bliver du ikke lidt længere?
Det ville være dejligt, min prinsesse, men jeg må gå.
Hvorfor?
Vinteren er på vej. Lagrene er tomme. Vi skal træffe en beslutning.
Bevæge os mod St. Petersborg eller vende tilbage til Frankrig.
Men hvad med mig? Jeg vil ikke være alene.
En som du vil ikke være alene længe.
Vi har haft denne tid sammen så vi kunne tænke på andet end krigen.
Jeg er bange for, idyllen snart hører op.
- Hvad er det i din armhule? - lngenting.
Hvad mener du? Lad mig se.
Hvis jeg nærmer mig dig igen, vil jeg aldrig komme herfra.
Jeg kan blive fanget her for evigt.
Vorherre, Jesus Kristus, sankt Helena og sankt Laura-
-lad mig vågne i morgen.
- Beder du ikke? - Jeg har intet at bede for.
Det er umuligt. Vil du ikke bede for dig selv?
Eller for en anden? En bror eller ven?
- Der er altid nogen at bede for. - Ja, du har ret.
- Der er en. - Hvem?
En kvinde.
- Din kone? - Nej.
Hun er ikke min kone.
Bed for henne- selvom hun ikke er din kone.
Det er ikke syndigt at bede.
Jeg kan også bede for hende, men så må jeg vide hendes navn.
Det kan jeg ikke fortælle.
Natasja.
Ja... Smukt.
Man skal leve...
Man skal elske...
Man skal tro...
Andrej.
Masja!
Han svarer ikke længere.
Andrej, jeg er her. Kan du se mig?
Hvad sker der med ham?
Andrej...
Græd så meget du vil. Jeg græder med dig.
Det vil komme en dag, hvor du ikke har flere tårer tilbage.
''Man skal leve, man skal elske. Man skal tro.''
Før Andrej døde sagde han de ord.
Jeg tror, at Pierre sagde de ord til ham engang.
Hvis han bare var blevet hos os...
Jeg har brug for at føle ham nær mig.
Jeg forstår, hvad du føler.
Da min far døde føltes det som om hele verden styrtede ned omkring mig.
Som om mit liv var slut.
Men livet går videre, Natasja.
Den slap væk.
Jeg er sikker på, jeg ramte.
Se.
Franske harer...
De leder efter os.
- lkke nu, lillebror. - Vi giver dem en stor overraskelse.
Angreb!
Slå ham ihjel!
- Vil du dø? - Petja!
Tag alt!
Hvad er der?. Er du såret?
Jeg er en kujon.
Nej, nej, nej.
Du er bare et godt menneske.
Tag alt. Våben, heste- alt!
Vi ved stadig ikke hvor størstedelen af Kutuzovs hær gemmer sig.
Men dem der leder efter ham lider tab.
Russerne angriber i små grupper.
De undgår større slag.
Ligesom spaniolerne. Det var også svært.
Vi har været i Moskva i en måned.
Zaren vil ikke forhandle. Hvad skal vi gøre?
Hvem har bedt jer komme med den? Tag den bort. Jeg vil ikke se den.
De russiske kirker minder mig om moskéer.
Deres alfabet er en skændsel. De forstår ikke, hvad civilisation er.
Jeg er træt af dette sted.
Vi kan ikke tage af sted, nu hvor vinteren begynder?.
Der var et kupforsøg i Paris for ti dage siden.
En galning påstod, jeg var død i Rusland. Folk troede på det.
De tror hvad som helst.
Det er derfor jeg ikke kan blive her meget længere.
Vi skal hjem, Ramballe. Vi skal hjem.
General.
- General! - Hvad er der?
Marskal Bolchovitinov er her.
- Hvad? - Han siger, det er vigtigt.
Marskal Bolchovitinov som jeg sendte til Moskva? Send ham ind.
Hvad venter du på? Send ham ind.
- Men De har nattøj på. - Send ham ind, siger jeg!
Har du mistet mælet?
- Fortæl mig nyhederne. - Franskmændene, sir.
- Hvad? - Franskmændene forlader Moskva.
- Er du sikker? - Jeg har set det selv.
Masser af vogne på vejen ved Kaluga-
-på vej mod Velikaja Ordiynka og over Krimskij-broen.
Tillykke!
Hjælp mig.
Herre, du min skaber, du har svaret vores bønner.
Det hellige Rusland er reddet.
Op!
Ud!
Op!
Hvad foregår der?. Hvor fører de os hen?
Vi tager af sted. Hvad har vi at blive for?.
Alt er brændt ned til grunden.
Du havde ret
Hvad foregår der?. Jeg er blot en fattig bonde.
Du er et geni, Platon. Du forstår alt.
Du ved ikke hvorfor. Du får mig til forstå den russiske sjæl.
Fart på. Der er langt endnu.
Det ville have været bedre, hvis du havde efterladt os.
Kulden vil slå os ihjel.
Vi overlever ikke det her.
- Jeg kan ikke sove. - Heller ikke mig.
Vi har mistet alt.
Vores hus i Moskva er ødelagt.
Jeg kan ikke længere tænke på fremtiden.
Men en ting har jeg forstået.
De seneste dage, når jeg har talt med Marja-
-har jeg forstået, at noget er sket mellem hende og Nikolaj.
Marja er arving til en enorm rigdom.
Hvis Nikolaj tror...
Sonja...
Du behøver ikke ofre noget for os.
Kæreste Nikolaj.
Jeg vil aldrig glemme, den lykke vi delte.
Men vi er voksne nu, og verden er anderledes.
Vi må forandre os med den.
Du skal vide, at de løfter du gav mig i din ungdom-
-i min ungdom, hører til fortiden. Din Sonja.
Lad mig gætte hvem der skriver. Sonja eller Marja?
Sonja.
Men du tænker stadig på fyrstinde Marja.
Jeg ved ikke, om jeg vil se hende igen.
Jeg har netop set en gruppe franskmænd. Langt efter tropperne.
Let bytte.
Vi tager af sted!
Så du er klar til at kæmpe igen?
De kalder mig vel ikke kujon, oberstløjtnant Denisov?
Lad os komme af sted.
- Jeg orker ikke mere. - Sig ikke det. Støt dig til mig.
Det går for langsomt.
Gør hvad jeg siger. Kom af sted.
Behold ham. Han vil bringe held.
Vi fortsætter uden ham.
Petja. Hold dig nær mig. Forstået?
Vent. lkke endnu.
Kom, l er frie!
Af sted. l er frie!
- Dolochov? - Pierre?
Nej. Nej!
Sig noget.
Jeg klarer det ikke.
Vi spørger os selv, hvorfor ting sker.
Svaret er enkelt: Sådan er det bare.
Men der findes et dybere, mere ægte svar.
lntet sker med mindre det er Guds vilje.
Men denne Gud, hvis vilje vi ikke altid forstår-
-findes her, i vores nærhed.
Og Petja er hos ham nu.
- Kom nu, Nikolaj. - Giv mig...lidt tid med ham.
Jo længere tid der gik, jo mere fortrød jeg, hvad jeg havde gjort.
Jeg fortjente at dø den dag.
Hvis jeg havde slået dig ihjel, ville jeg aldrig have fundet fred.
Jeg var så tæt på at gøre det, uden at vide hvordan man bruger en pistol.
lntet sker ved et tilfælde. Det ved jeg nu.
Farvel.
Pierre!
Du vil finde en by den vej. Følg vejen. Held og lykke.
Tak, Denisov.
- Bor Rostovs her? - Ja.
- Jeg har et brev til dem. - Giv mig det. Jeg er deres datter.
Tak.
Det er fra Nikolaj.
Mor!
Det er et brev fra Nikolaj.
''Kære forældre.''
''Det er med tungt hjerte, jeg må viderebringe en tragisk nyhed.''
Gode Gud.
Vores søn.
Petja.
Petja...
Det er vores skyld.
Det er vores skyld! Hvorfor lod vi ham tage af sted?
Det er vores skyld. Hvorfor gjorde vi det?
Rusland vil aldrig glemme jer.
Vi har sejret. Længe leve zaren!
Hurra, hurra, hurra!
Det er nok.
Det bliver ikke bedre af at læse det.
Hvis jeg bare kunne vågne en morgen...
...og lægge det bag mig. Som om det aldrig var sket.
Som det var forduftet.
Når det bliver forår vil vi ikke have et hjem at vende hjem til.
Grev Rostov, jeg insisterer. l kan bo hos mig.
Jeg har hørt at jeres hus okkuperes af franske officerer-
-og har lidt store skader.
Der ser du. Vi klarer os.
Petja!
Gå til hende.
Jeg orker ikke mere.
Petja!
Sov nu.
- Petja er her. - Jeg bliver hos dig.
- Eller? - Hvad siger du?
Han må være træt.
- Han har brug for hvile. - Mor, han er død.
- Han er død. - Petja...
Deres majestæt...
- Hvad er Deres ordre? - Hvad?
- Hvad siger du? - Deres ordre.
Ordre? Der kommer ikke flere ordrer.
Der kommer ikke mere af noget.
Forstår du det ikke?
Det er forbi. Alt er forbi.
Af sted.
Vent.
Vent på mig.
Far!
Hvad er det jeg har på ryggen?
Vend dig om, så jeg kan se.
- Hvad er det? - Det er bare...
Det er bare hvad?!
Giv mig det!
Nej!
Mor.
Det er blevet forår.
Ja.
Det er tid til at tage hjem.
- Klarer du rejsen? - Ja, det tror jeg.
Grevinde...
Marja!
- Det er dejligt at se dig. - Alt er ødelagt.
- Det er vores hjem måske også. - l det mindste er vi tilbage.
Pas på!
- Den mand... - Det er Vasilij Kuragin.
Ja, det er ham.
Han blev i Moskva mens franskmændene var her.
Hans datter Helene døde af en skrækkelig sygdom.
Han mistede forstanden.
Og Pierre?
lngen ved, hvad der blev af ham.
Tak gode Gud. Kom, der er plads til alle.
Det vil tage uger at rydde op.
Men det vil blive som før.
Kom, jeg vil vise jer jeres værelser.
Jeg håber, l vil synes om det her.
Kan du huske...?
- Det var her vi først mødte hinanden. - Ja.
Det føles som en evighed siden.
Herregud. Kom!
Nikolaj!
Se hvem der kommer.
Nikolaj! Du er tilbage.
Nikolaj!
Jeg har mødt Pierre.
Han var med os da det skete.
Pierre... Hvor er han?
Forsigtig, du kan komme til skade.
Han vil lege med min sabel. Værsgo.
- Vil du blive husar?. - Jeg kan godt lide ham.
Du har allerede gjort et godt indtryk.
- Fint, jeg har brug for øvelsen. - Vil du selv have børn?
Mindst tre. Måske fire. Hvorfor griner du?
Det er længe siden jeg har set Nikolusjka i favnen på en faderfigur.
Undskyld mig.
Sonja!
- Sonja. - Sig ikke noget.
Du fik vel mit brev? Du behøver ikke forklare noget.
Hvad er det?
Det er forbi.
Nikolaj har truffet sin beslutning.
Vi kan ikke give Napoleon tid til at samle en ny hær.
- Han må stoppes en gang for alle. - Jeg er enig.
Han har allerede skabt ødelæggelse nok.
Vi skal jage ham hele vejen tilbage til Paris.
Men...
...ikke dig, Nikolaj.
Naturligvis mig, mor.
Du forventer vel ikke, jeg skal blive her, når sejren er så nær?
Hvorfor ser du sådan på mig?
Undskyld mig.
Jeg har glemt at give Nikolusjka mad.
- Jeg er soldat. Jeg adlyder ordrer. - Krig er ikke det eneste der tæller.
Fyrstinde Marja, vent!
- Hvorfor græder du? - Jeg er en fjols.
Du er soldat og du må af sted.
Du har ingen pligter over for mig.
Det er nok. Hvad...
Hvorfor?
Fordi... Hvad skal jeg sige?
Siden jeg først så dig, har jeg ikke holdt op med at tænke på dig.
Så er det sagt.
Jeg er et fjols.
Men...
Men jeg kan ikke gifte mig med dig.
Jeg forstår.
Nej, det gør du ikke. Jeg elsker dig af hele mit hjerte.
Men jeg har intet og du er arving.
- Hvad ville folk ikke tænke? - At du ikke kan elske nogen som mig.
Nej! De ville tro...
Hvem tager sig af hvad de tror?.
Det er hvad du mener, der betyder noget.
Fyrstinde Marja Bolkonskaja, vil du gifte dig med mig?
En mand som ikke har andet at tilbyde end sig selv.
Af hele mit hjerte.
- Hurra! - Hurra, hurra, hurra.
- Hvad er der med hende? - Hun ville se grev Bezukhov.
Pierre... Denisov og jeg var de sidste, der så ham i live.
Natasja.
Alle leder efter dig.
Da jeg var lille, valgte jeg min egen stjerne.
Jeg var overbevist om, min mor fandtes der.
Hun døde, da jeg var seks.
Hver gang jeg så stjernen...
...var jeg sikker på, hun kunne se mig.
Jeg ville ønske, jeg kunne vende tilbage til min barndom.
- Det var så let at drømme dengang. - Nej.
Livet kan være bedre end en drøm. Tro mig, Natasja.
Livet kan føre dig steder hen, du ikke har vovet at drømme om.
- Hvad ser du på? - Huset.
En familie jeg kendte en gang boede der.
Stop.
Hvad skal du?
Pierre...
Pierre!
Natasja.
Når slutningen er god, er alting godt
Mange forsvandt før historiens ombruste tid ebbede ud.
Nikolaj kom til Paris med den russiske hær og følte kun en ting:
Et stærkt ønske om at vende hjem.
Pierre og Natasja giftede sig og fik et barn.
Og et til og derefter endnu et.
Marja og Nikolaj fik også børn.
Det samme gjaldt Sonja og Denisov.
l dag skal vi lære de to almindeligste franske verber.
Sig ikke noget til mor og far.
Alle samledes i Lysja Gorj.
Livet gik videre med sin sædvanlige lykke og sorg.
Men for alle- særligt for Pierre og Natasja-
-var hver dag som en gave fra Gud.
Krig var til sidst blevet til fred.
Undertekster: lMS