Morali bi biti ovdje.
Prijavljeno je da su viđeni ovdje i ovdje.
Uputili su se prema moru.
Tuđi ljudi. "Astronauti," kako sebe zovu.
I majmun izdajnik, Galen.
Urko, jesi li siguran?
Siguran sam samo u to da oni misle drugačije!
Oni su prijetnja!
I moraju biti uhvaćeni.
U ovoj oblasti ima više naselja.
- Ljudskih naselja? - Da.
U svakom ima majmunski vojni garnizon i upravitelj.
Poći ćeš tamo. Upozori svakog upravitelja u oblasti.
Daj im njihov opis.
Neka uhvate svakog stranca...
i neka nam jave.
Naći ćemo ih, gospodine
Uzmi vojsku iz najbližeg garnizona i dovedi ih ovamo, kod mene.
Žive!
- Osim ako pokušaju pobjeći. - Da, gospodine.
Jason?
Očekujem da će pokušati pobjeći.
Jesi li razumio?
Razumio sam, gospodine.
Hvala.
Hvala ti, Galen.
Ok, kako zovete ovo?
Oper. Oljušti ga. Dobar je.
Oper?
U redu. Hoću.
- Dobro je. - Što sam ti rekao.
Liči na bombu.
Podsjeća na bananu. Ima ukus kao naranča.
Mora biti neka mutacija. Očigledno je tropsko voće, ali...
ako se Sunce i kompas nisu pokvarili, trebali bi biti sjeverno od San Francisca.
Ovdje bi trebale rasti jabuke i kruške.
- Je li tako, Alan? - Oprosti. Što si rekao?
Rekoh da bilo tko...
tko misli da će nas magnetni disk vratiti kući, skroz je pošašavio.
Probaj oper.
Dobar je.
- Ovo je naša jedina nada, Pete. I ti to znaš. - Ako ti tako kažeš.
Svaki detalj našeg leta je zapisan, ovdje.
Može nam reći kad, gde, pa čak možda i kako smo upali u vremenski prolaz.
Ako ga pokrenemo u kompjuteru...
Kom kompjuteru? Gdje, iza onog drveta?
Ne, ne iza tog drveta, niti onog, ili iza onog brda.
Ali negdje na ovoj ludoj planeti, možda... ipak možda...
postoji civilizacija sa znanjem kakvo smo mi imali.
Čak i većim.
I Pete,
ne možeš mi reći da ne postoji.
Galen, reci mi, poznaješ li ovo područje?
Ne baš dobro.
Ima li ovdje naselja?
Koliko ja znam, nema. I naravno da nema jedno sa...
kompjuterom, šta god to bilo.
Onda ćemo morati tražiti sve dok...
Pete, Alan, konj!
Hajde!
Pa, vježbate žestoko, koliko vidim.
Da, gospodine, jesmo.
Sve dok nas dva čovjeka, stranca,
nisu napala i pobjegla.
- Ne znam što su htjeli. - Vjerovatno odmetnici, koji su prolazili kroz našu teritoriju.
Neki od njih nisu bolji od divljih životinja.
Poslat ću patrole da pripaze na njih.
A sad ono važnije, Tolar, je li tvoj sin spreman?
- Skoro, gospodine. - Odlično! Odlično!
Sačekajte malo. Stanite!
Moram se vratiti.
- Izgleda da mi je disk ispao. - Alan, ne možemo riskirati!
Hajdemo.
- Mladiću, očekujem da jednog dana budem ponosan na tebe. - Da, gospodine.
- I bit ćete, gospodine. - Dobro.
Čudno.
Ne misliš valjda stvarno?
Vratit ću disk natrag, Pete.
Ne znam kako, ali ne idem bez njega.
Što nam to mijenja?
Čak i da nađemo civilizaciju koja može pustiti sadržaj diska,
oni bi nam morali napraviti i svemirski brod.
Morali bi znati kako obrnuti proces.
Čak ni tad, opet ne bi bili sigurni da ćemo se vratiti u dvadeseti vijek.
Svjestan sam svega toga.
Zašto bi onda riskirali? Zaboravi na to!
Ne mogu.
Disk znači dom. On je nada.
To ne mogu zaboraviti.
Malo vojnika prolazi ovuda, gospodine.
Koliko ima do najbližeg sela?
Pola dana. Do jutra bi trebali biti tamo.
To je to
- Jesi li siguran? - Nosio je znak upravitelja.
A to je upraviteljeva kuća. Sačekajte ovdje.
Sačekaj. Zašto bi ti išao?
Tebi disk ništa ne znači.
Ali, tebi znači, a ti si moj prijatelj.
- Znam, Galen, ali... - Ista sam vrsta kao i on, Alan.
Imam više šanse, ako idem sam.
U pravu je. Ali mislim da nije vrijedno rizika.
I ti bi uradio isto za mene, zar ne?
Uzet ću vaš disk.
- Da? - Zovem se Galen. Mogu li ući?
Da, izvolite.
Drži mu palčeve.
Konji. Ako Galen upadne u nevolju,
morat ćemo brzo otići.
Hajde.
- Pao si s konja? - Da.
- Gdje? - Tamo negdje. Hodam već miljama.
Ne možete ni zamisliti koliko sam se obradovao kad sam ugledao vaše selo.
A što si radio tamo na konju?
Naučna istraživanja.
Tražim ostatke starih civilizacija.
Zar nemamo i previše nevolja s našom?
Pa, nisam znao ni da je imamo.
Mislim da ćeš mi se svidjeti.
Da, mislim da ćeš mi se, čak štoviše, puno svidjeti..
Hoćeš li nešto popiti?
O, da, da! Hvala vam...
Puno vam hvala.
Ovdje možemo biti sami.
Gorile, one nemaju...
razumijevanja za ljepotu i kulturu.
Možeš li vjerovati da sam već 25 godina upravitelj ovog sela?
Ne izgledate toliko stari.
Ma... Izvoli.
- Hvala. - Putuješ li sam?
O, da.
- Da, 25 godina. - Od kad sam bio tvojih godina.
- Za druženje. - Naravno.
Ovo je dobro.
Alan, jesi li spreman?
Drži ovo.
Idemo
Prilično lijepo, zar ne?
Jedan od ljudi je to napravio.
Znaš, neki od njih su iznenađujuće talentirani, čak i za umjetnost.
Tako sam i čuo.
Čak štoviše, imam jednu teoriju.
Uzmite 50 ljudi, stavite ih u jednu sobu...
s dosta boje i četkica,
dajte im dovoljno vremena i oni će iskopirati svako naše remekdjelo.
Pitam se, bi li ovo mogao biti...
- jedan od ostataka za kojim tragaš. - Ne... ne znam.
Morao bih... ga pregledati.
Ne, ne može biti. Suviše je novo.
Tokom svih ovih godina, pronašao sam dosta ostataka iz starih civilizacija.
Neki su prilično zapanjujući.
Stvarno? Jeste li kolekcionar?
Samo amaterski. Ali nailazio sam na čudne stvari.
Na primer, neki od naših predaka odlično su obrađivali metal.
Vrlo napredni. Ali su metal koristili u primitivne svrhe.
Na primjer, našao sam oružje.
Jednu batinu.
Prelijepe izrade, ali je loša za borbu.
Metal je kvalitetniji od onog koji imamo danas.
Izgubljena umjetnost Zanimljivo, zar ne?
O, vrlo, vrlo zanimljivo.
Znate, taj disk je izgleda od istog metala kao i batina.
- Mogu li pogledati? - Imaš nekakav poseban razlog?
Izgledaš baš nestrpljivo.
Radoznalost.
- To je prava odlika majmuna. - O, da.
Ali, da ipak malo ostavimo radoznalost po strani.
- Ostat ćeš na prenoćištu. - O, nisam siguran...
O, moraš ostati. Nema šanse da te pošaljem vani.
Moramo te negdje smjestiti na spavanje.
Da ga vežemo?
Neće on nigdje i to dugo.
Ovo nije Central City. Smještaj nam je skroman.
Ah, volio bih o puno toga popričati s tobom.
Toliko stvari, iz života, bi mogli...
Što?
Vi tamo,
vas dvojica!
Nisu iz mog sela. NIkad nisam imao ovakav problem.
Pa, naravno! To su dva odmetnika koje je Tolar vidio.
Stavite ih u kavez.
O, da!
Ima jedna udobna koliba, koja bi ti taman odgovarala.
- Hej, Pete! Pete! Probudi se. - Što je bilo?
Dolazi ovamo.
Što će to uraditi?
Zna li netko?
Slušajte, mi vam nismo neprijatelji.
Izgleda, ne shvaćaju te.
Vidi tko dolazi.
Što će biti? Znaš li ti?
Što to radiš...
Ove knjige su moji najbolji prijatelji.
Što ćete uraditi sa zatvorenicima, gospodine?
Ovu sam pronašao prije puno godina, u napuštenom podzemnom skloništu.
Stvarno? Što će biti sa zatvorenicima, gospodine?
Zašto te to brine? To su samo ljudi.
Pa, oni... hodaju, oni pričaju, oni dišu.
Govoriš kao revolucionar.
Oni su ljudi. Jedina vrsta na Zemlji, koja ratuje međusobno.
Znam.
Rat i revolucija su način na koji se ljudi oslobađaju agresivnosti.
Ljudi se moraju održavati poslušnim i neratobornim.
I moramo naći neki sigurniji način za oslobađanje njihove agresivnosti. Slažeš se?
Da! Ali kakve to ima veze sa...
Oni su lopovi, mladi prijatelju. Oni su stranci.
Ali će poslužiti dobroj svrsi.
Što želite reći?
Dođi. Mislim da će ti ovo biti zanimljivo.
- Znaš li koja je moja najveća želja? - Ne.
Da ostanem ovdje, do kraja života kao upravitelj...
s mojim knjigama, mojim cvijećem i mojim ljudima.
Eto. Koji?
Dobro. U redu. Vrijeme je.
Nije baš ambiciozno, ali ispunjenje želje bi mi donijelo veliko zadovoljstvo.
Natrag! Obojica natrag!
Ti, dođi ovamo!
Hjade!
Tolar!
- Upravitelju. - Jesi li spreman?
- Da, gospodine. - A tvoj sin?
Uskoro, gospodine.
Ne danas?
Molim vas, gospodine. Još uvijek, ne.
Zašto?
- Ne mislim da... - U pitanju je njegov stomak.
Stomak mu danas nije dobro, gospodine.
- Onda dobro, ne danas. - Hvala vam, gospodine.
Otac je dobar čovjek.
Ali sin je problematičan. Ne cijeni igre kako treba.
Kakve su to igre?
Promijenit će on stav.
- Nakon prvog ubojstva će se promijeniti. - Prvog ubojstva?
Izgledaju tako napeto.
Očekuju krv. Takva je njihova, ljudska narav.
Nije kod svih ljudi
Kod svih. I to im i dajem, u ovoj areni.
Obično je izazivač iz mog sela. Tako izbacuju iz sebe agresivnost.
Poslije igre, žive mirno i tiho do iduće igre.
U tome je tajna, moj mladi prijatelju.
Sva ljudska netrpeljivost u mom selu se ispoljava ovdje...
i nigdje više.
Vrijeme je da uradim uobičajene gluposti..
Ali oni to očekuju, a i pomaže im.
Dobrodošli na vaše igre,
ljudi Kaymak.
Pozdravite vašeg heroja,
najvećeg borca Kaymak.
Pozdravite Tolar.
Počast ljudima, koji će se susresti sa smrću..
Uvedite izazivača.
Neka igra počne.
Pobjedniku, život.
Poraženom, smrt!
Polako. Polako, ortak.
Kao djeca su, zar ne?
Barlow! Upravitelju Barlow!
Mač! Mač!
Što se događa?
Mač! Mač!
Ubij ga! Ubij ga!
Jason.
Galen! Galen!
Vani! Svi vani!
- Virdon. - Nemamo vremena. Kasnije.
- Pa? - Sklonili smo sve ljude s ulice.
- Ima li povrijeđenih? - Ništa ozbiljno.
Jedan od mojih vojnika je malo povrijeđen. Nikad nisam vidio ljude tako...
Vojnik povrijeđen? Od strane čovjeka? Zar nemate puške?
Moja zapovijed je da se puške koriste samo u krajnjoj nuždi.
Možeš poći.
Po tvojim izvještajima, ovo je oduvijek bilo mirno mjesto.
I bilo je! Hoću reć i jeste mirno mjesto!
- Igra se nije završila... - Igre?
Ne upravlja se s igrama. Upravlja se s ovim.
I ne smije se dopustiti bijeg dvojici bitnih zatvorenika.
Nisam mogao znati da su važni, sve dok ti nisi došao.
Moraš li se igrati s tom? Hvala.
A sad da vidimo tog zarobljenika, koga nisi izgubio. Ili, još uvijek nisi izgubio.
Oče?
Hoćeš li svježe vode iz bunara?
Trebao bi i malo svjetla ovdje.
Neka ostane zatvoreno.
Ali, oče?
Mrtvima ne treba svjetlost.
- A živima? - On me je osramotio, Dalton.
Zašto nije upotrebio mač?
Zašto?
Nisam siguran, oče. MIslim da...
Ja sam mrtvac, koji diše.
On mi je to napravio.
Oče, on ti je poštedio život!
Zar je to loše?
Čovjek bez časti ne treba živjeti.
Gdje su otišli tvoji prijatelji? Gdje se okupljaju?
Nema mjesta za okupljanje. Rekao sam ti.
- Reći ćeš mi, ili ću te... - Jason, ne odobravam takav način...
Briga me za tvoje odobrenje! Upozoravam te...
Ja sam još uvijek upravitelj, i zabranjujem ti!
Uživajte još malo u svojoj tituli, upravitelju Barlow.
Jer je više nećete imati, kad ja podnesem izvještaj.
Hvala vam, upravitelju.
Zbog čega ste uopće i dolazili ovamo?
Možemo li ući?
Trebali bi popričati.
- Ovo je Galen, moj prijatelj. - Prijatelj? Majmun ti je prijatelj?
Da. I to je moguće.
- Zdravo. - Zdravo.
Čini se moguće, zar ne? Potrebna nam je pomoć tvog oca. A i tvoja.
Naš prijatelj je u kavezu. Moramo ga osloboditi.
Ne!
Osramotili ste me.
Ali mi iz ove kuće smo lojalni...
I nećemo vam pomoći da osramotite i upravitelja.
Moj prijatelj je ljudsko biće. Odvest će ga u Central City. I ubit ga.
On je stranac. Ništa mu ne dugujemo.
Meni dugujete. Meni duguješ život.
Da. I zbog toga, napustit ćete moju kuću.
Oče!
Ostat će ovdje.
I ako mogu, ja ću im i pomoći.
Znači, sad si ti... otac.
Žao mi je. Ne mogu ga odbiti.
Tako kako si ti postupao s tim čovjekom, nikad ne bi uspio.
Neki ljudi ne reagiraju na silu.
Proučavao sam ljudsko ponašanje.
Imat ćeš prilike ispričati, Urko o tvojim istraživanjima.
On ne dijeli tvoje mišljenje o blagosti prema ljudima.
Ali moj način je praktičniji.
Ljudi se kontroliraju tako, s minimum napora i sredstava.
Da, vidio sam primjer u areni.
Ljudi su reagirali, jer im treba smrt u njihovim igrama.
- Oni nisu... - Igre!
Muka mi je od tvojih priča o igrama.
Ali, to je istina. Ljudsko ponašanje:
Nasilje, netrpeljivost, agresija.
Moj način ih drži dalje od...
Sačekaj malo.
Kakva sam ja budala!
Tvoj način.
Tvoji ljudi žele smrt.
Trebamo im dati zatvorenika.
Zar ga ne trebaš povesti sa sobom?
Zvanično... da.
Ne... ne trebaš poslati taj izvještaj.
Imam neki osjećaj da ću i dalje biti upravitelj.
Vidjet ćeš kako moja teorija uspijeva.
Ljudi važniji od majmuna.
- Stvarno su postojala takva vremena? - Bio sam tamo.
- Što se dogodilo? - Ne znam.
Ali mogu pretpostaviti.
Rat. Ubijanje.
Ljudi su uništavali jedni druge, sami sebe.
Ali, tamo u areni, ti nisi ubio mog oca.
- Nisam imao razlog za ubiti ga. - Ali takva je to igra.
Nisam imao razlog za ubiti ga.
U tvoje vrijeme,
jesu li svi ljudi imali takvo mišljenje o ubijanju?
Zavisilo je od rata.
Postojali su neki, koji ne bi ubili ni zbog kog razloga.
Pacifisti.
Oni su mislili da je ljudski život isuviše poseban.
Shvaćaš li ovo?
Nikad nisam razumio potrebu za ubijanjem.
To je ljudska stvar.
Moja majka je bila pacifista...
Mislim da je bila.
Netko ide! To je upravitelj.
Tamo. Brzo.
Upravitelju.
Kako ti je otac, Dalton?
Ah, Tolar.
I... kako si?
Posramljeno, upravitelju.
O, čovjek s kojim si se borio, on se treba stidjeti, a ne ti.
Da, ja...
- Upravitelju.. - Oče, mislim da bi trebao leći.
- A ja mislim da bi on trebao znati. - Ništa on ne treba znati.
Što? Što je to "ništa"?
Poniženje mog oca. Koliko ga to brine.
To će biti zaboravljeno. Obećavam ti. Igra je večeras.
- I oni će zaboraviti. - Večeras?
Da! Upalit će se baklje...
i ti ćeš vratiti čast tvojoj porodici.
Borit ćeš se s prijateljem čovjeka, koji je osramotio tvog oca.
I ovaj put će biti smrti.
Je li to jasno? Ne želim greške.
Bit će... smrti.
Kako čujem, ti govoriš da si iz drugog vremena
- Ti i tvoj prijatelj. - Da.
Reci mi, je li... to vrijeme bolje, nego ovo sad?
Pa,
drugačije je, ali je dom.
Naravno. Kao što je ovo za mene moj dom.
Zbog toga ja...
O, žao mi je što ste uopće i došli u moje selo.
- Bilo koji od vas! - Nikom nije žalije od mene.
Ali nismo imali izbora.
Kad si uzeo taj magnetni disk, morao sam se vratiti.
To je bila ona... ona mala stvar?
Zbog toga je Galen došao...
Volio bih da mi je rekao što mu treba.
I dao bih mu to uz blagoslov.
Još uvijek to možeš učiniti! Daj mi disk i oslobodi me.
Da bi tražio svoj dom, dok ja gubim moj?
Žao mi je. Iskreno mi je žao.
Ali više nema izbora.
Nemoguće je. Kako ćemo to?
Ne znam. Ali, moramo prije mraka.
MIslim da to ne možemo sami.
Sačekaj. Vratit ću se što prije.
Dalton?
Tolar?
Dalton! Dalton!
Puno sam volio tvoju majku.
Što bi mi ona rekla da uradim?
Muškarac nije žena.
Ona je govorila... kako nema nikakve časti u ubijanju.
Tako je govorila.
Ali me je voljela.
Da nije bilo igara, ne bi me ni primjetila.
Bez igara bih bio nitko i ništa.
Oče, koliko si ljudi ubio?
Upravitelj je izmislio igre. One su donijele mir u selo.
Koliko si ljudi ubio?
Svakog s kojim sam se borio.
Kao što ćeš i ti večeras.
Ali ja nemam razlog zbog kojeg bi ga ubio.
Takva je igra.
Je li tako?
U prirodi čovjeka je ubijanje!
- Zašto onda stranac nije ubio mog oca? - Što točno hoćeš od mene?
Upravitelju, mislim da igre nisu dobre.
Ne želim se boriti.
- Zapovijedam ti! - Ne mogu! To je krivo!
I moram to reći ostalima iz sela, moraju shvatiti kako je to krivo!
- Nećeš to učiniti. - MOraju znati, ono što sam shvatio.
Moraju shvatiti kako su igre pogrešne, da je ubijanje pogrešno!
Naredniče! Naredniče!
Ovaj čovjek je prekršio policijski sat.
Samo to trebam reći.
Uništitelju! Uništio si mene, a sad uništavaš i mog sina.
- Tolar, smiri se. - Ti si mu rekao da je ubijanje pogrešno.
A ti!
Što si ti drugo radio osim ubijanja?
Ubio si mi čast. A sad ubijaš muškost, mog sina.
- Griješiš. Griješiš! - Tolar!
- Tvoj sin je uhapšen. - Što?
Tvoj sin je uhapšen. Stavili su ga u kavez.
Kako to misliš, Dalton je u kavezu?
Uhapšen je, jer je bio protiv igre!
Moj sin?
- Imaju li plan? - Ne.
Ako su pametni, zbrisat će odavdje.
Zbrisati?
To znači da odu, da nestanu odavdje.
To je izraz iz mog vremena.
U tvoje vrijeme,
da tad nije bilo ubijanja,
ljudi bi i sad bili važni.
To je istina.
Moglo je biti tako.
Još uvijek je moguće.
- Ne približavaj se. - Želim vidjeti sina.
Nikom nije dopušteno vidjeti zarobljenike. Ljudi ne smiju biti na ulicama.
On je moj sin i hoću ga vidjeti!
Ne čini to, Tolar. Pođi kući.
Slušajte, sve što vas molim,
obojicu vas molim, pokažete malo sažaljenja.
Malo sažaljenja prema čovjeku čiji je sin osuđen.
Ne razumijem vas sad, niti ću vas ikad razumijeti,
ali ne postoji razlog zbog kog bi itko trebao biti u kavezu.
- Stanite! Stanite, ili ću... - Bježi!
- Stoj! Stoj, prije... - Bežite!
Ne!
Plemenit čin, moj prijatelju.
- Mrtav je. - Da.
Kao što ste vidjeli, poginuo je boreći se s pobjesnjelim čovjekom.
A-a-ali, mogao sam...
Tvoja hrabrost nije u pitanju. Bit ćeš pohvaljen u mom izvještaju.
Hvala vam.
Ne smijemo dopustiti da ovakvi nesretni slučajevi...
remete našu svakodnevicu.
Idemo
Ne.
Molim te.
Moj otac?
Bio je hrabar čovjek.
- A igre? - Bojim se da su umrle s njim.
Možda postoji i bolji način za upravljanje.
Mora postojati.
Kaži svojim prijateljima da ih ja nikad nisam sreo, niti su oni mene sreli.
Da, upravitelju.
I poželi im sreću u moje ime.
- Tim putem. - Jesi li siguran da nećeš s nama?
O toliko toga trebam još razmisliti. Toliko toga još ne razumijem.
- Moglo bi ovdje biti opasno, za tebe. - To nije bitno.
Mislim da je bitno
da ubijanje treba prestati.
Ljudi to moraju znati. Ubijanje mora prestati.
- Sretno. - Sretno, Dalton.
Zbogom.
Početak.
Tko to zna? Svijetu bi stvarno trebao novi početak.