Ю.Н. Оуен е неизвестен.
Всички трябва да имаме нещо общо.
Някой, който познава всички ни.
Песничката е. Песничката е, не разбираш ли?
Никой няма да се върне за нас. Това е краят.
Харесваш чичо Хюго, нали?
Да. Влюбена съм в него.
"Един се сряза ня половина и след това останаха шест"
Значи е права, песничката е.
Ние не сме глупави. Трябва да седим заедно.
Беше заключено.
Което значи, че има шперц, който отваря всички врати.
Всеки един от нас може да има достъп до крюч.
Всеки от нас може да е взел пистолета.
Убиеца не е там навън.
Убиеца е тук вътре.
Той е един от нас.
Виж колко е щастлив сега Сирил.
Юго винаги прави чудеса.
Той е най-невероятния човек.
Изглежда много приятен.
Не мога да си представя някой друг така добър, при тези обстоятелства.
Какви обстоятелства?
Ами нямах представа, че съм бременна, когато почина мъжа ми.
Юго, като негов племенник, трябваше да наследи всичко.
И когато малкия Сирил се появи, с него се изпариха надеждите на Юго.
Това, което му трябва е някое богато момиче с много пари от татко,
но той е романтик.
Иска да се ожени по любов.
Но как, та той няма и пени?
Любовта, г-це Клейторн е много скъпо занимание.
О, Сирил, много добре! Браво!
Ще ида да се включа в играта с тях.
А, привет.
Май имаме подкрепление, Сирил.
Готови?
Готови ли? Г-ца Клейторн едва ли ще може да уцели и една топка.
-Момичетата не могат, чичо Юго. -Ами, сега ще видим.
О, изстрел!
Насам! Бързо!
Бързо, че тя ще направи пълна обиколка. Давай бързо!
Браво! Почти.
Не може да седим тук и нищо да не правим.
Какво трябва да правим?
Да запалим огън отпред на скалите, сигнал за помощ?
Не става с това време.
Къде, къде е тръгнала? Къде отивате?
Да направя чай. Ще ви го донеса.
И какво друго ще ни донесеш? Някой нож от кухната?
Пистолета от там, където сте го скрили?
И какво ще ни сложите в чая?
Ще ни очисти и четиримата наведнъж.
Ще сложа в чая лимон.
Няма да нося нож и незнам къде е пистолета.
Дори да знаех, не бих ви убивала наведнъж, нали?
-Откъде да знаем? -Защото е един по един,
по определен начин, или още не сте обърнали внимание?
И никъде в това не се говори нищо за пистолет, разбрахте ли?
Идиот, кретен.
Ще дойда с вас.
Не!
Не. Ще вървим, поотделно... или заедно група.
Чул съм, че сте привърженик на черната дупка и въжето, съдия Уоргрейв.
Когато си го заслужаваха, да.
Табс ми разправя тук, че сте гледали всички обесвания с ваши присъди.
Вярно ли е?
Наистина престани да ми викаш така.
Вялно ли е, съдия?
Имах властта да осъждам мъже и жени на смърт за техните престъпления.
С голямата власт върви и голяма отговорност.
Смятам, че да страниш, когато се изпълнява тази власт,
е и безотговорно и страхливо.
Гледахте ли, когато бесиха Едуард Ситон?
Спомням си за Едуард Ситон от вестниците.
Всички разправяха, че бил невинен.
Но той беше виновен.
Остави дневници със записки.
В тях се разбра за неговия изкривен и повреден мозък.
Той смяташе, че жертвите му са пълен боклук,
и той е почиствал света от тези лекета.
Да дразни полицията с ... следи и грешни насоки го е възбуждало.
Както мъченията и садизъм.
Той беше виновен и присъдата ви е била правилна.
И защо не сте отишли да гледате?
Бях там.
Не беше за хора със слаби нерви.
Беше различно.
Той отказа да му сложат качулка.
Искаше да го гледам в очите.
Може би да покаже че имаме нещо общо между нас.
Може би .. да ми се надсмива.
Да ви се надсмива?
Да.
Над правосъдието.
За него то не значеше нищо.
Не бе уплашен от правосъдието, нито от мен.
За него бях едно нищо.
Щях да бъда скоро забравен, дребен детайл в историята.
Докато той, с неговите кървави дела и ужаси,
щеще да бъде запомнен завинаги.
Имаше ефект.
Образа му още ме преследва.
Но... така или иначе,
правосъдието беше извършено, както винаги се случва.
И света е свободен от този ужасен мрак.
Това е нелепо!
Искам да кажа, не може да седим така без да правим нищо.
Много добре, докторе.
казахме, самостоятелно или всички заедно в група.
Отивам да си чета.
Извинете ме д-р Армстронг, но вашето вълнение ме уморява много.
Правосъдието бе извършено.
Убиеца и Уоргрейв с обща кауза.
Еднакво са се вълнували ... от раздаване на смърт.
Щеще да подмокриш гащите като казах - съдия.
Да, но сега вече мисля по друг начин.
Колко ли народ е гледал как се мятат на въжето? Дали му се е отразило?
Сега си е сам.
Може би си прави пъклени планове.
Спри, просто спри!
Достатъчно е че те търпим.
Как дишаш и ни опушваш.
Как драскаш, нервничаш и крачиш напред назад.
Отивам да си лягам.
Сами или заедно?
Можеш да гледаш как се качвам по стълбите.
Сирил!
Не-е-е!
Не!
Вера!
Хей!
Вера?
Ето. За бога, това е амониев карбонат, за вдишване.
Дишай бавно, вдишвай през носа и издишвай пред устата.
Точно така.
Стори ми се, че в стаята освен мен има някой.
Ето, пийни малко коняк.
А!
Добре де, Вера.
Мислиш, че съм сложил нещо в коняка, така ли?
Ще ида да донеса цяла, неотворена бутилка.
-Искам малко вода. -Тоди коняк му няма нищо.
Не съм го пипал.
Добре е при шок.
Видя ли, вика и Вера.
Ломбард, това е за втори път.
Нещо има между тях.
Запечатана бутилка и не е пипната.
Това за какво е?
-Не знам. -За полилей, може би.
Същата кука като долу.
Полилей в спалня?
Това са странни хора.
Могат да си слагат полилей където си поискат.
И в свинарник даже могат да си сложат, ако им се прииска.
-Почвам много да те харесвам, Табс. -Хмм.
Ти си един арогантен задник.
О! По дяволите. Извинявайте, г-це Клейторн.
Не, прав сте. Той наистина е един задник.
Къде е съдията?
Боже!
Прострелян е в главата.
Какво правите?
Трябва да му увием с нещо главата, ако искаме да го преместим.
Прав е.
Нали не искате да видите мозъка му по пода?
Не си използвай сакото, Армстронг. Ще намеря нещо друго.
Застрелян?
-Сигурни ли сте? -Погледнете.
Търсихме го навсякъде този пистолет.
Ти слиза долу да вземеш нова бутилка.
И ти слиза също, за чаша коняк.
А ти, и теб те нямаше за малко.
Да се взема чантата за да помогна на ... Вера.
Не сме чули изстрел.
Може да го е заглушил с възглавница.
Щом казваш ти, така е.
Никога не съм застрелвал човек в главата. Имаш повече опит.
Как бих имал време да слеза долу,
да грабна една бутилка коняк,
и набързо да пусна един куршум на Уоргрейв така, че никой да не ме чуе?
Да го облека и да се върна горе?
Табс например го нямаше доста повече.
Не съм толкова бърз в краката като теб.
"Пет малки воина потърсиха закона,
Единия стана съдия и са вече четирима"
Един по един
и по определен начин.
И къде ми е револвера?
-Не ме гледай така? -Нито пък мен!
Не издържам воя на този вятър.
Не издържам.
Няма да седя тук и да чакам да умра.
По време на война, това е основното, което се прави.
И да седя буден.
Тела, тела, тела!!
Кости, кръв, черепи.
Само този парад ...
Безкраен парад на разкъсани тела.
Просто са там, и се откъсват крака и ръце,
и...навсякъде вътрешности и тела и писъци!
Дами и господа, тишина моля!
Обвинени сте както следва...
Едуард Джордж Армстронг...
Аз!
Уилям Хенри Блор.
Да, тук съм.
...че сте убили Джеймс Стивън Ландор.
Да...
Вера Елизабет Клейторн...
Миризмата! И шума, шума, шума...!
Обвиняемите! Признавате ли се за виновни?
Виновни!
Защо се смееш?
Блор! Наблюдавай ги.
Наглеждай ги!
Ти стой с мен, Вера.
Ще минем през това.
Нямам намерение да ме убиват.
Смъртта е за други хора, не е за нас.
Виждаш ли? Погледни ги само.
Двамата заедно. Сигурно са те.
Г-н и г-жа Оуен.
Те са!
Добре.
Защо съм сложил тази шибана шапка?
Отивам да си лягам.
Това парти беше до тук.
Гледай сега, слънчице, бил си ощипан.
И знаем защо.
Дебнеш ги, да им е джентълменски удобно на тях, в това блато.
Какво си мислиш, че съм вчерашен ли?
Късмета ти е, че съм аз,
а не някое друго ченге. С по-тежка ръка.
Я се виж, какъвто си хилав!
И си мек.
Като прасковка или нещо такова.
Ще станеш на пихтия само след миг.
Затова тръгвай.
Изчезвай.
това да ти е за урок, добре? Трябва да си по-дискретен.
Да не свършиш с разбит нос,
или пък да те опъват разни,
защото за такива като теб не е майтап в панделата.
Айде, разкарвай се.
Благодаря ви.
Така е трябвало да постъпя, нали?
Това е трябвало да направя.
На аз не го направих.
Копеле!
Ломбард! Ломбард!
Да?
Какво има?
Той е. Армстронг е.
Излезе от къщата, видях го.
Заключи се Вера, и залости вратата с един стол.
Как си?
Как е г-жа Хамилтон?
Ще я заведа в Лондон.
Не може да остане тук.
Разбира се.
Тя, иска да ти плати за 3 месеца като предизвестие за напускане,
защото, естествено, не може да си възпитателка вече,
като няма вече дете за възпитаване.
Ако г-жа Хамилтон ще бъде в Лондон, аз бих могла да се грижа за къщата.
Дори да не съм възпитателка, бих могла да се грижа за къщата.
Като приятел.
Ще заключа къщата.
Мисля, че ще бъде продадена.
Но тя е твоя сега.
Ще видя къде да отседна.
Ще потърся някой приличен хотел.
И когато дойдеш...
Може и да проверя за някоя малка къща.
Трябва да бъда с Оливия.
Тя наистина е доста зле.
Ще има дознание.
Ще е съвсем скоро, така че трябва да си на разположение.
Разбира се.
Нали и ти ще си тук за това?
Трябва да тръгвам.
Бедният Сирил.
Вера, ние сме.
Беше на кревата ти.
Беше ... на кревата ми.
От къде да знам дали не си го подхвърлил миналата нощ?
Ако Филип имаше револвера, щеще да го вземе с него,
като тръгнахте след Армстронг, не е ли така?
Може да си се измъкнала от стаята си, и да си подхвърлила.
Нямаше никой да ти попречи.
Бях се заключила в случай, че Армстронг се върне.
Армстронг е изчезнал, изпарил се е.
Вчера като го търсихме се разделихме, нали?
-Да. -Намери ли го?
Бутна ли го от скалите надолу?
Не Табс, не го намерих.
-само го бутна от скалата? -Не!
Не.
Заблуда.
Какво?
"Четири малки воина поеха по море,
Заплесна се едно и три са само те"
Заблуждава ни.
Армстронг е жив.
Защо вси ти казваш какво е станало?
От самото начало, не е ли така?
Да ни казваш как е било.
Армстронг казал това и незнам си какво.
Беше дълга нощ.
Оставяш пиенето и коката да мислят вместо теб, Табс.
Казах ти да не ми викаш така.
Първото име ви е Уилиям, нали?
Как ви викат, Уил или...?
Бил, викат ми Бил.
Ами добре Бил,
На кой беше идеята да се пусне музика?
Да се напием така, че да не може да чуем нищо?
-На Армстронг. -И кого заподозря преди всички?
Кой ти стана подозрителен, още в началото?
Армстронг.
Как ни заблуждава.
Как ни е заблуждавал от самото начало.
И е жив.
Защото никой не може просто да изчезне, не и на такова малко островче.
Жив е.
Имам едно местенце в моя край.
В Едмонтън.
Обичам го.
Малкото ми парченце от рая.
Това е най-хубавото нещо на света, да си седиш там и да гледаш всичко.
Как расте.
Хм.
Чаша чай от термоса, малко хляб и парченце сирене и...
репичка, която си изкубнал току що от лехата.
Страхотна, голяма червена репичка.
Прости неща.
Хубави работи.
Как бих искал да бях изхвърлил писмото от У.Н.Оуен в кошчето за боклук.
Така ми се пада.
Като искам за изкарам малко пари по втория начин.
На всички така ни се пада.
Да не сме умряли вече?
Какво?
Може би сме умряли и просто не може да го осъзнаем.
И това е ада.
Ние сме в ада.
И ни наказват за това, което сме извършили.
Защото аз наистина го убих.
Ландор.
Налагах го докато не стана на пулп.
Родната майка не би го познала.
Не можех да спра.
Убих го, това е.
Беше беззащитен и аз не спрях.
Трябва да е бил много уплашен.
Толкова младо момче.
Имам домати, които трябва да се берат. Кой сега ще ги обере?
Какво ще стане с моето место?
Хей, хей, стига вече, Табс.
Това още не е края ни.
Ние сме трима срещу него. Можем да се защитим.
А и някой все ще дойде вай-скоро. Няма начин да не дойдат.
Светия дух.
Кой друг ще дойде за нас.
Онзи Наракот така и не се появи, въпреки, че го чакахме.
Сигурно му е било платено да не идва.
Ще запалим огън.
На склата. Някой все ще го забележи.
Добре. Ще ни трябват провизии.
Не ми се иска да прекарам още една нощ в тази къща. Вие искате ли?
Предполагам, сега ни наблюдава.
Със сигурност.
Да тръгваме.
Айде Табс, да тръгваме!
Къде е?
Стой тук.
Не идвай!
О!
Три малки войничета, в зоологическата градина бяха те,
Голямата мечка ги прегърна и бяха те вече две"
Бедният ми Табс.
Прилива идва.
Филип!
Там долу има нещо.
Армстронг.
-Айде! -Къде?
Не тук.
Искам да видя по-добре.
Не, не, не. Не може да го оставим... просто така.
Не е правилно. Не може да го оставим.
Да можем.
Не, като дойде лодката Филип, ще го намерят така,
и ние нищо не сме направили за него, каквото трябва.
Как ще изглежда отстрани?
Моля ти се.
Ох!
Ти си, нали?
Ти си! Винаги си бил ти! За всичко.
Дай ми пистолета.
Ти ще ме убиеш.
Не, няма да те убивам, Вера.
-Но на острова има някой. -Не, няма никой друг!
На острова има някой и ще не убие и двамата ако не ми дадеш този револвер.
Няма никой друг, ти ги уби всички.
Чуй ме, някой ни преследва.
И сега, в този момент, ни дебне!
Трябва ми револвера!
Дай ми го.
Вера!
Дай ми револвера!
Дай ми револвера, Вера!
А!
"Обещах му да си поиграем на крикет след уроците ни.
Награда защото е слушал много.
Искаше да поплува.
Винаги е искал да плува.
Но аз не му разреших.
Отидох да взема бухалката и топката за да играем...
... и видях, че го няма.
Затичах се след него.
Тичах колкото можех бързо.
Ако не се бях обърнала за минута,
беше не повече от минута докато съм отишла за бухалката и топката.
Само ако...
Благодаря ти. Благодаря, че си се опитала да го спасиш.
О, господи!
Знаеш ли? Преди, не бях сигурен.
Но сега съм сигурен.
Като те гледах, слушах как говориш.
Сега вече съм сигурен.
-За какво си сигурен? -Че лъжеш.
Ни си могла да настигнеш, Сирил?
Видях те как тичаш, Вера.
Ти си бърза. Силна. Можеш да спринтираш.
Обърнала си се за минутка и след това не си могла да го настигнеш.
-Юго, Да не мислиш, че... -Знам защо си го направила.
Но това, което не може да разбереш е, че аз го обичах това малко момче.
И аз го обичах. Обичам те и теб.
Не мога да го докажа. Не мога да докажа нищо.
Но, вера, ако имах доказателство, щях да се постарая да те обесят.
Сирил!
Гледай сега...
Да видим дали можеш да доплуваш до онази скала, можеш ли?
Ти си силен, нали?
Добре. Готови, старт!
Почти си там.
Сръж се!
Не се бой. Държа те. Държа те.
Юго!
Две малки войничета седнали на слънце...
едното се накъдрило и останало само.
Едно малко войниче, било съвсем само...
Обесило се то и вече няма ни едно.
Чудиш се за това?
Дроб и бъбреци.
Всички повярвахте на доктора като каза, че съм мъртъв.
-Никой от вас не провери. -Свали ме долу.
Армстронг много ми облегчи задачата.
Така желаеше да се съюзим.
Не знам какво си е мислил, че ще правим,
Като изтича навън да се срещнем.
Може би си е мислил, че ще го спася.
Излъгах, че операцията ми е била успешна.
Образованието, тумора се разтпространява навсякъде.
Нищо не може повече да се направи освен да чакам неизбежното.
Щяло да бъде изключително болезнено.
Е не за дълго още.
Защо го правите?
Защото трябва да има правосъдие за всички.
Казах го вече, не слушахте ли какво говоря?
Доказателствата, с които осъдих Едуард Ситон
беше преценено, че са много ужасни да бъдат разкрити.
Бяха неща като кошмарен сън.
Наистина.
И докато другите се отвращаваха,
г.це Клейторн, аз им се възхищавах.
И когато Ситон ме погледна в очите,
той видя че тръпнех.
Вида, че съм като него.
И когато врата му се прекърши,
почувствах, че все едно си направих голям подарък.
Не! Не!
Не искате да кажете това.
Вие сте добър човек, морален.
Морален?
Може би има нещо вярно в това.
Има малко разлика между Ситон и мен.
Всичките му жертви бяха невинни.
А вие всичките сте виновни.
Представи си сега.
Като дойдат детективите, ще намерят цяла къща пълна с трупове.
И следи от У.Н.Оуен навсякъде.
Но самият У.Н Оуен го няма никъде.
Тогава кой е произвел последния изстрел?
Който е прекъснал живота на един безупречен съдия.
Десет трупа и няма убиец.
Как е могъл да изчезне?
Толкова е неразгадаемо.
Има да се чудят години наред.
Не, не, чакайте!
Няма, нямате повече патрони.
Няма да има последен изстрел!
Защото револвера е празен.
Няма повече патрони.
По дяволите!
Това проваля всичко.
Не, не проваля нищо.
Как не проваля? Трупове навсякъде и само аз съм останал.
Не сте само вие. И аз!
Ние двамата, заедно.
Ще кажем...че е бил Филип.
Че е бил луд.
О, той беше най-нормалния от всички.
Луд беше.
Той ... уби всички и аз го застрелях.
Убих го за да се защитим.
Бил е Филип Ломбард.
Хм!
Вие го приехте като ваш любовник.
Да.
-И кръвта му е още по краката ви. -Самоотбрана!
Това ще кажем.
Това ще кажем. Ще ни повярват.
Последният път ми повярваха.
Каква измамница сте, г-це Клейторн.
Вера.
Наистина, моята фаворитка.
Нямате последен патрон, съдия.
И ще спася и двамата ни.
Ще ви запазя тайната и ще спася и двамата.
Само ме свалете долу.
Забравихте за този патрон, с който бях застрелян.