1805 година Френската армия нахлува в Австрия.
Докато Наполеон напредва на изток, Русия се обединява с Австрия срещу него,
обявявайки война, която ще промени живота на руснаците завинаги.
Санкт Петербург
Но скъпи мой приятелю, как можете да сте така спокоен?
Това чудовище, Бонапарт, вече е навлязъл в Австрия,
а кой знае дали Русия няма да е следващата?
Не, не, не. Нашият знаменит император държи юздите в свои ръце.
Великата ни армия ще спре чудовището Наполеон внезапно.
Напомням ви, скъпа Ана Павловна,
че Русия не е губила война от 100 години.
Моля да ме извините. Съжалявам.
Кой е този младеж? Убедена съм, че не съм го канила.
Мой млад роднина. За жалост.
Синът на граф Безухов. Незаконен, естествено.
Че той други някакви имал ли е?
Така е.
Но този му е нещо като любимец, бог знае защо.
Отседнал е при мен, откакто се върна в Санкт Петербург.
Моля ви, не го водете отново. Прилича на диво животно,
няма нищо общо с чудесните ви деца. Такива красиви създания!
Погледни папа, как сплетничи.
Мисля, че преговаря да те вкара в манастир.
Ако го стори, ще ме спасиш ли?
Не. Щях да кажа: "Слава богу и прав ти път!"
Звяр!
Моля ви, майко, срамно е!
Ако не поискаш, няма да получиш. Княз Василий!
Княз Василий.
Никога не съм ви молила за нищо.
Никога не съм ви напомняла за стореното от баща ми за вас,
но сега ви умолявам, за момчето ми, Борис,
една ваша дума на царя ще е достатъчна.
Ще сторя каквото мога.
Какво искате за момчето, Ана Михайловна?
Издействайте му назначение в гвардията и го препоръчайте на генерала.
Една ваша дума стига.
Знаете ли, влиянието ми не е каквото си представяте...
но ще се видя с царя по-късно тази вечер.
Благодаря ви, благодаря ви!
Знам, че мога да ви се доверя.
А когато получите наследство, ще си спомните ли,
че граф Безухов обеща редовна издръжка на клетото ми момче?
Не знам нищо такова.
Не мислите ли, че получихте достатъчно от семейство Безухови?
Вървете да просите другаде.
Наполеон напълно разруши собствената си страна.
Не, не, това не е вярно!
Франция вече не е място, където живеят цивилизовани хора.
За нещастие е вярно.
Смятам, че Наполеон е велик, г-не! - Възмутително!
Така ли мислите, мосю?
Не искате ли да минем на оная маса? - Не, не, трябва да го кажа.
Разбира се, че Наполеон е велик човек!
Издигна се над революцията и сложи край на злоупотребите,
но запази всичко хубаво, което имаше в нея!
Виждате добро в революцията, г-не?
Равенството на гражданите, свободата на словото,
свобода, равенство, братство,
от тези идеи можем да се поучим в Русия.
Салоните ни са пълни с преситени аристократи,
които нямат представа какво представлява истинският живот
и дори са забравили да говорят на собствения си език!
За бога, добре ще ни дойде една революция!
Съжалявам. Не биваше... Беше само...
Пиер, стари приятелю. - Андрей!
Така се радвам да те видя.
Доби ли вкус от висшето общество?
Да. Станах за смях, както обикновено.
Извинете ме, скъпа Ана Павловна.
Трябва да тръгваме,
за да се отбия на празненството у посланика.
Лека нощ. Лека нощ.
Забавляваш ли се?
Ела на питие довечера, ще изкараме цяла нощ.
Пленителна е.
За мен, обаче, няма надежда.
Виждам я всеки ден, но тя едва ме забелязва.
Ами прекрасната ти съпруга? Добре ли е?
Виж сам.
Очарователна е.
Такава жена разпръсква щастие където и да отиде.
Куче с късмет си ти, Андрей!
Мислиш ли?
Каза ли ви?
Заминава на война и ме отпраща в провинцията,
сама да родя детето си.
Ето такъв съпруг имам! - Вярно ли е?
Няма да е сама, ще е с баща ми и сестра ми.
Да родя детето си на онова мрачно място, при хора, които едва познавам.
Лиза, и преди сме говорили за това, знаеш, че така е най-добре.
А сега иди с каретата у дома. Докторът каза да си почиваш.
Аз ще се поразходя с Пиер. - Виждате ли? Държи се с мен като с дете.
Лиза...
Не. Не ме е грижа дали мосю Пиер ще чуе!
Нямаш жал към мен. Преди не беше такъв.
Виждате ли?
Не мисля, че вече ме обича!
Скъпа княгиньо, моля, не се разстройвайте.
Разбирам как се чувствате. Макар че как бих могъл?
Не съм... Но... Животът е много...
Не, това е нередно. Не е моя работа. Ще си вървя.
Ще ви оставя... - Не, не, недейте. Ще бъда добра.
Знам, че Андрей иска да разговаря с вас.
Няма да се бавиш? - Не, любима.
Лека нощ, Пиер.
Наистина ли отиваш на война?
Нали не мислиш, че Наполеон е Антихристът, като останалите?
Няма нищо общо с Наполеон. - Защо тогава?
Защото не мога да понасям вече този живот!
Салони, клюки, балове, тщеславие, нощ след нощ.
Не ме гледай така, истина е.
Никога не се жени, Пиер. Не прави моята грешка.
Но Лиза не е такава. Тя е най-нежната, най-милата...
Знам, знам.
Тя е чудесна жена и много я обичам,
но тук не мога да дишам, Пиер.
Може да загина, докато се бия срещу Наполеон.
Но ти си най-умният човек, когото познавам. Можеш да постигнеш всичко.
Така разправят.
Ами ти?
Вече реши ли какво ще правиш?
Представяш ли си? Още не знам.
Но мисля, че мога да постигна нещо в живота си,
дори необикновено.
Да застанеш начело на революция?
Знам, заслужавам подигравките.
Ако ме видеше как пропилявам нощите си... - А, да...
Ако търсиш съвета ми,
зарежи Анатол Курагин и онази шайка.
Такъв разврат не ти отива.
Но жените... Жените и виното...
Но да, не, прав си. Сам си мислех,
че трябва да спра да ходя там. Ще спра.
Ето на!
Обещаваш ли?
Честна дума.
Анатол! Анатол!
Петрушка!
А сега, скъпо момче, си пийни!
Долохов!
Кое време е?
Почти пладне.
Вашето поведение и поведението на сина ми
ще опозорят този дом!
Баща ви е тежко болен в Москва.
Заминавам незабавно.
Да, разбира се. Питал ли е за мен?
Загазил сте.
Държахте се като непослушно момче. Направо съм изумена.
Душата ми е прокълната.
Едва ли е толкова зле.
Предайте поздравите ми на всички в Москва.
Мислите за баща си.
Естествено.
Трябва да сме подготвени за най-лошото.
Получил е два тежки удара
и може да получи още един, докато пристигнем.
Като незаконен син не бива да очаквате да наследите нещо.
Не. Не, разбира се.
Като се замисля какво пожертва бедната ви братовчедка Катиш,
каква светица е, докато вие...
Ще сторя каквото мога, за да не останете без средства.
Бог знае, че ни сте сторили нищо, за да го заслужите.
Москва
Спрете тук!
Какво ви става? Къде отивате?
Ще се отбия у Ростови. Днес е именният ден на Наташа!
Ще дойда в къщата, само че...
Няма да се бавя, обещавам!
Клетият граф Безухов. И без това е болен,
а сега и тази ужасна история за сина му Пиер със сигурност ще го убие.
Пиер? Какво е направил?
Той и Анатол Курагин, и онзи ужасен Долохов
намерили мечка отнякъде...
Мечка? - Ах, този Пиер!
... качили я в каретата и отишли при... актрисите,
но мечката се измъкнала. А когато дошла полицията...
Твърде стряскащо е за разказване.
Не, кажете, моля ви, лельо Ана!
Вързали мечката гръб о гръб с кварталния пристав
и ги хвърлили в реката!
Мечката добре ли е?
Да, добре била.
Мечката заплувала с кварталния отгоре си!
Как ми се ще да го бях видял! Горкият полицай!
Не, не, съвсем сте права. Не бива да се смееш, Наташа!
И вие се смеете.
Да, но не бива да ме имаш за модел за подражание.
А какво се е случило с младежите?
Долохов е разжалван до прост войник,
а мосю Пиер напуснал Петербург опозорен.
Слава богу, че скъпото ми момче Борис странеше от Анатол
и пияните му другари!
Вашият син е достоен за похвала, Ана Михайловна!
Изглежда толкова елегантен в гвардейската си униформа!
И Николай изглежда също толкова добре!
Благодаря, Жули!
Всичко е наред, всички сме приятели.
Дойдох само да видя Наташа. Днес е именният й ден, знаете.
Бъдете добри момичета.
Мосю Пиер?
Да. Реших да... вляза отзад.
Мосю Безухов.
Пиер, скъпи приятелю!
Тъкмо слушахме за вас и скъпия ви приятел мечока.
Моля ви, не го споменавайте.
Така се срамувам от себе си.
Исках да дойда и да видя Наташа на именния й ден.
Не трябва ли да сте при клетия си баща?
Да, тръгнал съм натам. Но реших първо да се отбия при вас.
Така се радвам, скъпи Пиер!
Мечката добре ли е? - Така мисля.
Само това исках да узная.
Какво й става на Соня?
Наташа, иди да видиш!
Не си отивайте. Обещавате ли? - Обещавам.
Шампанско?
Вероятно не бива. - Заповядайте.
Какво има? Какво е станало?
Той вече не ме обича.
Обича Жули Карагина.
Не, не я обича!
Просто беше любезен с нея.
Смята я за грозна и тя е!
Но отива на война и съвсем ще ме забрави.
Знам, че съм само бедна роднина
и майка ти никога няма да му позволи да се ожени за мен.
Всичко е възможно. А и той те обича, знаеш го.
Почакай тук.
Николай, трябваш ми.
Ела.
Извинете ме.
Братовчеди? - Знам, но какво да се направи?
Погледни.
Разстрои я.
Върви, иди при нея. Успокой я.
Отивай.
Погледнете.
Искате ли да ме целунете, Борис?
Малко съм стар за вас, не мислите ли?
Ето на. Вече сме сгодени.
Не гледайте така ужасено!
Как се чувствате, графе?
Отървахте ли се от болката?
Дойдох да ви попитам дали искате нещо...
... дали мога да ви услужа.
Разбрах, ваше превъзходителство.
Не се бойте.
Да им покажем как се прави.
Прави го всяка година.
Никога няма да се откажа от теб. Никога.
Ще се оженим, независимо какво говорят.
Мосю Пиер.
Редно ли е още да сте тук?
Защо не сте до смъртния одър на баща си?
Съвсем права сте. Знам, че трябва да отида.
Но някакси се страхувам.
Така и не го опознах, не както трябва.
Пиер, ще танцувате ли? - Не, не, много съм тромав.
Не сте. Елате, ще ви науча!
Наташа, не мога да танцувам. - Можете. Следвайте ме.
Добре, какво да правя?
Скъпи Пиер, така се радвам, че дойдохте!
Мосю Безухов.
Какво е станало?
Баща ми е получил още един удар.
Ще отидем заедно.
Бързо! Въпросът е на живот и смърт!
Трябва да се държите като мъж. Да се погрижите за собствените си интереси.
Не очаквайте братовчед ви Василий да го стори.
Старият граф трябва да ви види преди да умре.
Може да даде някой знак.
Във всеки случай, ще е по-добре за душата ви,
ако го целунете преди да си е отишъл. Винаги ви е обичал.
Да. Но аз бях лош син.
Графът попита за Пиер.
Във времена като тези, Катиш, всичко трябва да бъде обмислено.
Трябва да помислим за бъдещето.
Братовчеде Василий, изобщо не мисля за подобни неща.
Само за едно се моля,
душата му мирно да напусне този свят...
Не е нужно дори да се споменава.
Пазиш ли завещанието му?
Истинското му завещание. - Да, разбира се.
Ами другото завещание, което написа, докато разсъдъкът му беше замъглен...
в което посочва Пиер, унищожено ли е?
Още е у него.
Той написа много завещания през годините,
но не може да остави имуществото на Пиер.
Знам, че ме смяташ за глупава, но съм наясно,
че незаконен син не може да го наследи.
Едно копеле! - Но графът не писа ли на императора,
че припознава Пиер за свой син?
Да, но писмото така и не беше изпратено. Какво значение има?
Не разбираш ли? Ако го открият сред книжата му,
Пиер ще стане граф Безухов и ще наследи всичко!
Ами нашият дял?
Боже мой, не разбираш ли какво ти казвам?
Ще останем без нищо!
Нищичко!
Катиш,
чуй ме внимателно.
Наш дълг, скъпа моя, е да поправим грешката на графа.
Не можем да го оставим да умре,
обезнаследил най-близките си, нали?
Той не би го искал.
Със сигурност вече е забравил за него
и би поискал фалшивото завещание да бъде унищожено.
Унищожено? - Да, унищожено.
Къде е? Трябва да знаеш.
Най-сетне благоволихте да се явите до смъртния одър на баща си.
Закъснях ли?
Видяхме гробарите отвън и си помислих...
Ослушват се за работа.
Графът все още е жив.
Какво си въобразявахте?
Нямате работа тук, мисля. - Имам пълното право да съм тук.
Знаете много добре, че графът ми е близък роднина,
а клетият Борис е негов кръщелник
и има повече право от нас да бъде тук в този тъжен час.
Много добре, но не бива да очаквате нищо.
Как е баща ми? - Много е болен.
След последния удар, едва ли ще преживее нощта.
Наистина ли?
Мога ли да го видя?
Дали ще иска да ви види?
Може би по-късно. Сега спи.
Има ли някаква надежда? Миропомазан ли е за последно?
Колко скъпи са тия последни минути!
Трябва да отида при него.
Ние, жените, знаем какво да кажем, да донесем утеха в такъв тежък миг.
Не бива да го безпокоим. Седнете.
Естествено, че ще иска да види сина си. Елате, бързо.
Седнете до него.
Вземете ръката му.
Елате. Сега той ще спи.
Не знам какво беше.
Като с куче понякога, разбирате ли?
Не можеше да говори, но се опитваше да ми каже нещо.
Имаше странна усмивчица...
сякаш казваше: "Смъртта не е чак толкова зле."
А аз си помислих: "Бях толкова лош син."
Бог вижда всичко и разбира.
Мислите ли? - Убедена съм.
А, княгиньо. Какво държите там?
Нищо. Някакви стари книжа. Дори не знам какви са.
Но трябва да са на сигурно място.
Аз ще се погрижа за тях, скъпа княгиньо. Дайте ги на мен!
Дами, дами, опомнете се къде сте!
Пиер, елате тук! Това ви засяга! - Пуснете ги! Как смеете?
Това какво общо има с вас?!
Братовчеде, защо стоите там?! Помогнете ми!
Наистина! Това е нелепо!
Престанете, и двете, и ми ги дайте! Веднага!
Какво правите?!
Оставихте ме сама с него, а той си отиде!
Това... е вашето бъдеще.
Знам, че ще си спомните какво сторих за вас тази нощ
и си спомнете за Борис, той му беше кръщелник.
Не разбирам.
Сега вие сте граф Безухов, скъпи приятелю!
Скъпи приятелю.
Всички съгрешаваме и мамим...
и за какво?
Всичко завършва със смърт.
Всичко.
Прилича на дворец!
Князът току-що се събуди от следобедна дрямка, ваше превъзходителство.
Разбира се. Редовен като часовник.
Остарял си, Тихон.
Мадмоазел Буриен!
Каква радост за княгинята! Ще й предам, че сте тук.
Моля ви, недейте. Нека я изненадаме!
Маря, приятно ми е да те видя!
Разбира се. Така се радвам.
Маря, сестричке, как си?
Андрей!
Все същата си, малка ревла!
Ти без друго ли отиваш на война?
И дори няма да пренощуваш? - По-добре е да не се мотая.
Зарязва ме тук и отива да го убият.
Бог знае защо.
Толкова се страхувам, Маря!
Няма от какво да се страхуваш.
Тя трябва да си почине, пътуването беше уморително.
Заведи я в стаята си, а аз ще отида при татко.
Как е той? Все същото?
Ежедневните разходки, стругът, уроците по геометрия?
Тях особено!
Толкова съм глупава и той така ми се ядосва.
Само защото те обича, знаеш го.
Сега имаш друга, за която да мислиш.
Ще се погрижиш за Лиза, нали?
Разбира се.
Ето го воина!
Искаш да надвиеш Наполеон?
Време е някой да го стори. Ела тук.
Целуни ме.
Как сте, татко? Добре ли сте със здравето?
Само глупаците и развратниците не са здрави.
Познаваш ме, от сутрин до вечер съм зает.
Значи ще си при Кутузов? - Да, от неговите подчинени съм.
Той е единственият човек в Русия, който знае какво е война
и това включва славния ни император!
Ще оставиш мъничката си женичка при нас?
Много мило, че я приехте, татко.
Глупости. Това е най-доброто място за нея. Ще се грижим за нея, не се тревожи!
И ще прави компания на Маря.
Заедно ще се държат глупаво!
Както и мадмоазел Буриен. - Какво за нея?
Тя ли е най-добрата кампания за съпругата ми и сестра ми?
Не ми казвай как да управлявам собствения си дом!
Да я изхвърля ли да гладува? Тя няма да навреди.
Освен това, добре ми се отразява да виждам хубаво личице наоколо.
Нещо друго?
Ще сторите ли още нещо за мен, татко?
Какво? Какво е? Казвай. Кажи какво искаш!
Когато наближи жена ми да ражда,
пратете в Москва да доведат лекар.
Московски лекар?
Знам, че щом природата не може да помогне, никой не може,
и много рядко се случва да свърши зле, но...
Хората са й наприказвали разни неща и тя се бои...
а и аз самият съм малко неспокоен.
Добре, ще го сторя.
Лоша работа, а?
Кое, татко?
Жените. Бракът.
Всичките са такива, нищо не може да се направи.
Не можеш да се разжениш.
Не се тревожи, няма да кажа никому.
Ще се погрижим за нея. Нищо няма да й липсва.
Дребничка хубавелка.
А сега, слушай, дай го на Кутузов.
Кажи му, че го помня и обичам.
Стой при него, учи се от него и няма да сбъркаш.
Благодаря ви, татко.
Много добре. Довиждане.
И помни, че ако те убият, ще ми е мъчно.
А ако узная, че не си се държал
като син на Николай Болконски, ще ме е срам.
Можехте да не ми го казвате.
Казахме си сбогом. Върви.
Върви, ти казах!
Какво има? Какво?
Няма нищо. Това е неговият начин. Знаеш го какъв е.
Андрей, още нещо преди да тръгнеш.
Знам, че не вярваш,
но заради мен, ще го носиш ли?
Бащата на баща ни го носил през войната,
ще ми помогне да не се тревожа прекалено, ако знам, че го носиш.
Моля те, Андрей,
заради мен.
Добре, заради теб.
Благодаря ти.
Най-добре да се сбогувам с нея.
Бъди добър с нея, Андрей.
Че защо да бъда друг?
Андрей, ако имаше вяра, щеше да се обърнеш към бог
и да го помолиш за любовта, която не чувстваш.
Де да беше така просто.
Тръгваш ли вече?
Няма как, боя се.
Остани, моля те.
Не!
Недей! Не, моля те!
Грижи се за нея.
Николай.
Внимавай, скъпи.
Не се излагай на опасност!
Мамо, моля те, не се суети. Вече съм мъж, както и Борис.
Не изглеждат ли чудесно в униформите си?
Не мога дори да ги погледна без да се боя какво може да им се случи.
Не говори така. Ще се върнат невредими у дома, убедена съм.
Иска ми се да можех да дойда с теб.
Щях да съсека стария Бонапарт ето така!
Обзалагам се!
Дали ще видим момчето си отново? - Хайде, хайде, скъпа.
Войната е ужасна! - Щом се налага...
а и момчетата ще си останат момчета.
Ще ви накарам да се гордеете с мен, папа.
Знам, сине, знам.
Да потегляме.
Довиждане!
Извървяли са хиляди версти, но са в отлична форма.
Издадохте ли заповедта ми? - Да, ваше сиятелство.
Тръгваме утре, за да се присъединим към армията на генерал Мак при Улм.
И именно там ще спрем Наполеон
с божията помощ.
Генерал Мак и австрийската армия ще защитават този подход.
Ние ще нападнем французите от изток, ето тук.
Казвам ви, трябва да видя генерала!
Казах ви, зает е! - Настоявам... - Идете да видите защо е тази врява.
Веднага щом се освободи, ще му доложа, че сте тук.
Дотогава ще се наложи да почакате. - Трябва да видя генерал Кутузов.
Веднага щом се освободи...
Какво има? Можете да ми предадете съобщението си.
При цялото ми уважение, вие генерал Кутузов ли сте?
Аз съм Кутузов.
Ваше сиятелство, виждате пред себе си злочестия генерал Мак.
Какво правите тук? Щяхме да обединим силите си при Улм.
Наполеон ни надхитри. Претърпяхме ужасни загуби.
Бях принуден да се предам.
Какво?
Цялата армия?
70 000 души?
За жалост, ваше сиятелство.
Мога ли да попитам, г-не, какво ще правим сега?
Добър въпрос.
Ще отстъпим, естествено.
Само това ли можем да сторим?
Подкрепленията ни са на път.
Ще се оттеглим, докато се съберем с тях
и с останалите австрийски поделения.
Претърпяхме неуспех,
но за да оцелеем, трябва да сме разумни.
Наричат ме генерала, който не иска да се бие...
но само глупак би пожертвал хората си за малко слава.
Какво ти става, млади Ростов?
Нищо, капитане,
но не за отстъпление дойдох да воювам.
Знам.
Искаш чудесния ти млад кон да препуска, а?
Ще ти се удаде възможност в близко бъдеще,
а след това вече няма да те е грижа.
Какво е, Денисов? - Кое какво е?
Знаеш, да си в битка.
Ужасно е, ако си на губещата страна.
Едно от онези неща, за които никой не може да ти разкаже.
Трябва сам да го изпиташ,
като да бъдеш с жена за първи път.
Може да е чудесно. Може да е ужасяващо.
Ще разбереш.
Още няма вест от Ники.
Смяташ ли, че са ни забравили?
Няма да се изненадам.
На тях им е добре, отиват да вършат неща.
А ние трябва да седим и да чакаме.
Като се замисля, че Николай е в опасност, не мога да го понеса.
Някога плачеше, когато паднеше и удареше коляното си,
а сега посреща куршуми.
Недей.
Мислиш ли за него през цялото време?
Разбира се.
Помниш ли го добре?
Помниш ли точно как изглежда и всичко, което ти е казал?
Да, разбира се. - Аз също, имам предвид за Николай.
Когато си мисля за Борис, въобще не си го спомням,
макар че ме целуна.
Опитвам се да си го спомня, но лицето му някакси не се явява.
Не, нищо.
Не е ли ужасно?
Така е, защото не го обичаш истински,
не както аз обичам Николай.
Знам, че винаги ще обичам Николай.
Каквото и да му се случи, каквото и да ми се случи,
независимо дали ме обича или не,
ще го обичам цял живот.
Няма ли да му пишеш и да му кажеш колко го обичаш?
Той знае.
Ти ще пишеш ли на Борис? - Няма.
Ще ме е срам.
Ще те е срам? Защо?
Не знам, ще се чувствам странно. Фалшиво.
Това е, защото всъщност обичаш странния с очилата!
Пиер?
Не е вярно!
Откъде ти хрумна? - Видях те как танцуваш с него.
Какви странни идеи ти минават.
Не мога да свикна с представата,
че изведнъж притежавам толкова много.
Всички тези къщи, имения,
земеделски земи, гори...
Не е ли нередно човек да притежава толкова много?
Граф Безухов, знаете
приказката, че не притежаваме земните блага,
а само ги наглеждаме за нашите потомци, за идните поколения.
Погледнете го така, това е чест и дълг.
Да, но аз искам да споделя богатството си,
не само да го трупам за децата си.
Искам да променя начина, по който се управлява,
не че имам опит в това,
но искам да направя нещо полезно, добро.
Имате благородно сърце, графе,
но ви съветвам да не прибързвате.
За мен ще бъде чест да се грижа за тези делови въпроси вместо вас.
Най-важното сега за вас е да си осигурите щастие.
Как?
О, това си ти.
Каква мързелива сестра имам.
Яздих на зазоряване.
Махай се, миришеш на коне.
Каква прекрасна мека кожа.
Престани, Анатол. - Знам, че ти е приятно.
Папа говори ли с теб?
За какво? - Иска да ожени и двама ни.
Мен за сестрата на Андрей Болконски, набожната полска мишчица...
Тя ще ти пасне идеално. - А теб, скъпа...
За кого?
Познай. - Не мога.
Какво ще кажеш за...
Пиер Безухов?
Шегуваш се.
Съвсем...
не.
Той е такъв палячо, Анатол.
Престани да го правиш!
Много богат палячо, който те боготвори.
От него ще излезе много покорен, обожаващ съпруг.
Едва ли ще попречи на начина ти на живот.
Но честно, Пиер Безухов...
Това е приятно, направи го пак.
Най-добре свиквай,
защото папа твърдо е решил.
Положението не е лошо.
Само си помисли за всички онези къщи, земи и пари.
Колко бижута можеш да си купиш.
На теб ти е добре, няма да ти се налага да спиш с него.
Значи го обмисляш?
Вероятно ще се наложи.
Късметлията Пиер.
Скъпи граф Безухов,
колко хубаво, че посещавате малкия ми салон,
макар все още да чувствате остро смъртта на горкия ви баща.
Ами да, но едва го познавах.
Най-вече се срамувам от късмета си
да наследя огромно състояние, без да съм направил нищо, за да го заслужа.
Стига, графе. Твърде сте скромен.
Щом вашият баща ви е избрал за велики дела,
явно притежавате изключителни качества,
които лично съм забелязала отдавна.
Така ли? Нямах представа.
И княз Василий ви съветва?
Да, беше много мил.
Не бихте могъл да се справите по-добре.
Мога ли да попитам, какви са съветите му?
Той смята, че трябва да се оженя.
Така е редно, човек с вашето изтъкнато положение.
Князът е напълно прав!
Бедата е, че жените изобщо не ги е грижа за мен,
от висшето общество, така де,
изглежда ми липсват умения да разговарям с тях.
Повярвайте ми, скъпи графе,
не бива да се тревожите.
Сега младите дами трябва да се стараят да ви се понравят,
а не обратното,
както сам виждате.
Ще ви оставя при княгиня Елен.
Тези неща са така отегчителни, нали?
Не, не съвсем.
Харесва ми да слушам и да говоря за големи неща,
като политика, идеи, войната и как да живеем,
за смисъла на живота и т.н.,
ала изглежда, че винаги казвам грешните неща и огорчавам хората.
Говорите от сърце,
а това плаши хората.
Вас плаши ли ви?
Ни най-малко.
Харесва ми.
А, Болконски, ето ви и вас.
Загазили сме.
Войските на Наполеон се придвижват така бързо, че може да ни изненадат.
Княз Багратион благородно предложи да поведе отряд,
с който да увлече французите в битка,
докато ние се изтегляме с по-голямата част на армията.
Довиждане, генерале.
Бог да ви благослови за великото дело.
Благодаря ви за честта.
Нека Христос да е с теб, скъпо момче.
Ваше сиятелство, искам разрешение да остана в отряда на княз Багратион.
Ще бъдат 7000 мъже срещу 45 000.
Ако една четвърт от тях се върнат утре, ще благодаря богу.
Затова ви моля да ме изпратите при тях.
Слава или смърт, а?
Няма да ви спирам.
За бога, изтеглете се назад!
Не можем да ги удържим, ваше превъзходителство, не е безопасно.
Прекратете огъня и се прегрупирайте. Трябват ни Павлоградските хусари.
Ти, отнеси съобщението. - Господине.
Всичко е наред. От нашите е.
Капитан Денисов?
Насам!
Това е, момчета!
Нужни сме на фронтовата линия.
Трябва да пробием оттук.
Това е. Стой близо, прави каквото правя аз.
Бог да е с нас, момчета!
Напред!
Изчакай!
Ето ги.
Изчакай!
Тръгваме! Напред!
Нека си го получат, момци!
Добре, момче, точно така. Скоро ще се изправиш отново.
Малкото ми конче, какво ти сториха?
Насам!
Не ме убивайте! Не ме убивайте! Моля ви, моля ви!
Моля ви, не ме убивайте!
Всичко е на ред, мое малко зайче. Никой няма да те нарани.
Откъде дойде?
Казвам се граф Николай Илич Ростов от Павлоградските хусари.
Простреляха коня ми
и нараних ръката си.
Тушин!
Изтеглете оръдията, веднага!
Направихте каквото можахте.
Това е лудост, оръдията са загубени! Трябва да се спасяваме!
Ти върви, ако искаш, аз оставам.
Санкт Петербург зимата на 1805 година
Просто правете, каквото правя и аз.
Тук е малко по-гладко.
Ще трябва да ме придържате.
Очарователно!
Нещата се развиват добре.
Да, да.
Но явно не съумява да се реши.
Може да се наложи да окажа натиск.
Какво има?
Знаете.
Какво?
Хайде. - Съжалявам.
Чувствам...
Че всичко, което се случи е нередно.
Че не е било писано за мен.
Това е глупаво.
Хайде, съсредоточете се.
Докосни ме.
Хайде, докосни ме.
Пиер?
Да?
Искате ли да ми кажете нещо?
Гъската беше много хубава.
Не ме дразнете.
Не е честно.
След всичките ни разговори?
Работата е там, че е сложно.
Пиер, Елен,
поздравления!
Какво? - Свалете си очилата.
Какво става?
Сгодени сме!