Ратифицирано е примирие с императора на Франция,
който вече е наш внушителен съюзник.
Пак ще се стигне до война. Помнете ми думата.
Влюбен съм в Соня и искам да се оженим.
Да знаеш,
че никога няма да приема тази интригантка като моя дъщеря!
Баща ми постави условие да даде съгласието си -
женитбата да се състои след не по-рано от година.
Ще чакам.
Прекрасна сте! - Не бива да говорите така!
Защо да не бива?
Ще предадете ли на княз Андрей, когато се върне,
че на годежа ни е сложен край
и не мога да стана негова съпруга.
Той ме обича, Соня!
Бих сторила всичко. Бих избягала с него!
Елате с нас, г-не.
Предадени сме!
Не!
Ще отида при него, където и да е!
Той е женен, има съпруга в Полша.
Андрей, много съжалявам.
Да, ами...
Потвърждавам, че получих отказа на графиня Ростова,
а до мен достигнаха слухове
за отношения с твоя
шурей. Вярно ли е?
Да, но с това е свършено. Анатол напусна Москва.
Е, все едно.
Когато видиш графиня Ростова,
й предай, че е съвсем свободна
и не й мисля злото.
Това ли е всичко?
Убеден съм, че е бил миг на безумие,
за който горчиво съжалява.
Тя те обича, сигурен съм, а и ти я обичаш.
Помниш ли, когато дойде при мен
и ми каза колко безумно влюбен си в нея?
Вярваш, че на падналата жена трябва да й бъде простено, Пиер,
за което ти се възхищавам.
Но аз съм друг тип човек.
Не мога да простя и няма.
Ето нейните писма и портрет.
Ще съм ти благодарен, ако й ги върнеш.
Андрей, замисли се колко ли страда тя.
Ще направиш ли каквото искам?
Да, разбира се.
Тогава ги вземи.
Ако искаш да останем приятели,
те моля никога вече да не ми говориш за това.
Довиждане.
Не сте добре.
Ще ми се да бях умряла.
Не.
Не, не говорете така.
Какво каза той?
Че сте свободна, каквато винаги сте били
и че не ви мисли злото.
Да, прилича на него.
Знам, че всичко е свършено.
Измъчвам се от злото, което му причиних.
Ще го...?
Ще го помолите ли да ми прости?
Разбира се, че ще го сторя.
Но Наташа...
Какво се случи? Как се стигна дотам?
Обичахте ли онзи негодник?
Не го наричайте така!
Не знам.
Вече нищичко не знам.
Толкова съм нещастна.
Развалих всичко, нали?
Недейте да говорите за това.
По-нататък, когато душата ви се изясни,
помнете, че съм ваш приятел винаги.
Ако се нуждаете от помощ, съвет или просто да излеете душата си,
спомнете си за мен, мила Наташа.
Не ми говорете така.
Не заслужавам.
Всичко е загубено за мен.
Не, за бога, не. Чуйте.
Ако аз самият не бях женен, а бях по-добър човек,
имам предвид, достоен за вас,
още в този миг бих паднал на колене
и бих помолил за ръката и любовта ви.
Пиер.
Кураж, мадмоазел.
О, Иля, кога ще си върнем нашата Наташа?
Докторът каза, че оздравява физически.
Сякаш духът й я е напуснал.
Не иска да чете, да говори, да пее...
Като че ли Пиер й носи мъничко утеха.
Не биваше да й позволявам да се сгоди за онзи коравосърдечен мъж!
Спечели обичта й, а после я остави сама за година,
сякаш е искал да го предаде!
О, Иля,
къде отиде прекрасното ни момиче?
Боже милостиви, прости ми,
покажи ми как да водя по-праведен живот.
Да живее императорът! Да живее императорът!
Руската граница - лятото на 1812 година
Отвъд реката е Русия.
Времето настъпи, господа.
Дайте сигнал за настъпление.
Нарушаването на примирието не може и няма да бъде търпяно.
Да, да!
Няма да сключа мир с този човек,
докато няма и един въоръжен неприятел, останал на руска земя!
Друбецкой.
Елате тук.
Възлагам на вас да отнесете моето писмо на Наполеон.
Благодаря на ваше величество за огромната чест.
Погрижете се да разбере.
Нито един френски войник да не остане на руска земя.
А сега вървете и бог да е с вас.
Изчакайте тук, г-не.
Мосю Друбецкой.
Сир, императорът... - Много сте млад.
Аз не желая война
и никога не съм я желал.
Вашият господар сам си е виновен.
Можеше да получи Молдавия и Влашко.
Нека си понесе последствията.
Вашите генерали нямат кураж за битка.
Даже... напротив.
Ваше величество... - Не ми противоречете.
Знам всичко.
Знам за състоянието на нещастната ви армия.
Вие имате 200 000 души. Аз имам тройно повече.
Сир, ако сте готов да изтеглите войските си
отвъд Неман, императорът ще преговаря.
Твърде късно е, малки мой.
Твърде късно.
Ще превзема страната ви.
Но всичко е наред.
Вината не е ваша.
Предайте на господаря си, че ще получи писмо от мен.
Счита се за голяма чест, мосю,
ако императорът ви дръпне за ухото.
Виж ти.
Благодаря ви.
Пак сме във война.
Наполеон е прекосил Неман и напредва към Смоленск.
О, Иля! - Не се тревожи, миличка,
ще го отблъснат назад преди да доближи Москва.
Но Николай...
Николай вече е кален войник.
Знае как да се грижи за себе си.
Можем само да се надяваме и да се молим.
Папа, нека се запиша. - Категорично не!
Няма да позволя - едно 15-годишно момче!
Всичките ми приятели се записаха като доброволци.
Ако не ми уредите военна служба, ще избягам и сам ще си намеря!
Най-добре да му разрешим.
Иля! - Ще му уредя служба,
представителна, но...
ще е вън от опасност.
Някъде изобщо безопасно ли е?
А, Тихон, радвам се да те видя.
Как вървят нещата? - Съвсем добре, ваше превъзходителство.
Чакахме ли чакахме вашето завръщане!
Влезте, княз Андрей!
Нужна ли ми е поканата ви?
Не, разбира се. - Господарка ли сте вече на този дом?
Съвсем не.
Къде са баща ми и княгиня Маря? И сина ми?
Вътре, очакват ви, княже.
Папа! Папа!
Как си, Маша?
Отново заминаваш на война?
Бягай!
Какво друго ми остава?
Французите наближават всеки ден.
Ще ми се да можеше да останеш с нас.
Малкото ти момче едва те познава.
Е, няма какво да се направи.
Надявам се, намирате сина ми за схватлив ученик, мосю Десал?
Да. Още е много млад.
но вече долавям дарба за математика.
А! За разлика от леля си Маря!
Часовете, които похабих,
опитвайки да й внуша принципите на алгебрата и геометрията
в тази объркана главица!
Мисля, че по-висшите науки не са за нас, дамите.
Ние притежаваме различна мъдрост, нали знаете?
И каква би могла да бъде?
Щом вие не знаете, княже, как бих могла аз да ви кажа!
Днес видях, че пак се занимаваш с видиотените си божи хора, Маря.
Те са добри хора, татко.
Знаят, когато са случили на хубаво. Това им го признавам!
Как може някой да е толкова наивен?
Знам, виждам как ме гледаш.
Трябва да съм по-добър към нея.
Но ме вбесява с тъпата си набожност,
с начина, по който се шляе из къщата с очи, пълни със сълзи.
За какво й е да скърби?
Буриенката, виж, тя влага старание.
Знае как да е приятна, а?
Щом ме питате...
Нямаше да го кажа, но щом ме питате,
мисля, че се държите отвратително с Маря,
а всеки може да види колко ви обича и уважава.
И щом ме питате,
смятам, че французойката създава недоразумения помежду ви.
Не биваше да е другарка на сестра ми.
Тя е недостойна.
Значи така! Трябваше да го кажеш, нали?
Не исках да ви бъда съдник, но вие попитахте.
И татко, знаете, че съм прав.
Как смееш?
Вън!
Помен да не остане от теб!
"Имало едно време голям благородник,
който се казвал Синята брада.
Благородникът имал хубава млада жена,
но тя умряла,
някои хора смятали, че било по вина на Синята брада,
но не смеели да го кажат.
Един ден Синята брада си помислил:
"Време е да си взема друга хубава млада жена"..."
Разкажи приказката, папа, разкажи я!
Папа!
Аз ще ти я разкажа.
Но аз искам папа да ми я разкаже!
Елате само да се сбогувате с него.
Няма! Махай се!
Андрей заминава. Помислете! Може да не го видите отново!
И чия е вината? Ти ме скара с него!
Ти си виновна!
Андрей, иска ми се да не заминаваш.
Слава богу, че мога да замина.
Жалко, че ти не можеш. - Защо го казваш?
Когато заминаваш за онази ужасна война,
и папа е толкова стар, че може да не...
Андрей, за едно те моля,
не тръгвай с горчивина в сърцето.
Единствено прошката ни прави истински щастливи.
Прошката е добродетел на жените. Не съм способен на това.
Когато отново срещна Анатол Курагин, ще го предизвикам на дуел и ще го убия.
После може би пак ще намеря покой.
Иска ми се пак да свирите и да пеете.
Понякога опитвам, но го чувствам не както трябва.
Не ми остана глас, за да пея.
Пак ще се появи.
Бяхте много болна. Знаете, отнема време.
Онова, което причиних на Андрей... - Той трябваше да ви прости.
Оставил ви е за година без разумно обяснение...
Как бихте могли да знаете какъв човек е Курагин?
Наташа, допуснали сте една грешка
в живот, донесъл щастие
на всички, които познавате, една грешка!
Вижте мен.
Моят живот е грешка след грешка.
Така ли се виждате?
Как да се виждам другояче?
Исках да променя живота си към по-добро, да помагам на ближните,
а ме вижте - дебел дворянин пияница,
който оплесква всичко.
Наташа, нищо не направих с живота си, нищичко!
Бяхте много добър с мен.
Само защото аз...
Няма значение.
Няма по-добър от вас.
Никой не ме разбира добре колкото вас.
Ако не бяхте там, тогава... и сега...
не знам какво щеше да ми се случи, защото...
Ако знаехте колко...
Не, това е нередно!
Какво? Какво е нередно?
Наташа, мисля,
че е най-добре да не ви посещавам толкова често.
Но защо?
Защото...
Кажете ми.
Първо, вземи хартия за писма, осем тестета.
Ето ти образец, вземи от същата, иди при Мински, никъде другаде,
лак, червен восък. Всичко е в списъка.
Предай поздравите ми на губернатора на Смоленск.
Но, папа, французите вече наближават Смоленск.
Те са на прага ви. Не прочетохте ли писмото на Андрей?
Глупости, не се меси! Върви, Тихон! Върви.
Тихон.
Иди при губернатора, кажи му, че баща ми отказва да напусне
и го попитай какво може да направи за нас.
Още колко дни ще сме в безопасност?
Добре, княжна. Ще разбера каквото мога.
И бързо се връщай.
Лек път!
Не, не, тя не може...
Французите не може вече да наближават Смоленск.
Не, не, не, не.
Градът се предаде.
Махайте се! Тръгвайте!
Обърни я наобратно.
Свършено е! С Русия е свършено!
Давайте, момчета, вземете всичко!
Не оставяйте нищо на французите!
Сам ще запаля пожара.
Тихон, какво, за бога, правиш тук?
Господарят отказва да тръгне.
Кажи му, че се налага!
Кажи му, че французите ще са в Лисие Гори до дни!
Разбра ли? Той трябва да тръгне незабавно, както и ти!
Да, ваше превъзходителство.
Всичко ли е загубено?
Съвсем не. Но засега трябва да напуснете!
Върви!
Не! Не! - Но татко, Андрей е казал...
Да не мисли, че ще изоставя дома си на онзи проклет французин?
Никога!
Лисие Гори трябва да бъдат защитавани до последен дъх!
Свикай опълчението! Подай ми жакета.
Не този. Униформата!
Папа, опълчението вече не е тук! Всички бягат!
Не биха дръзнали да не ми се подчинят. Ти върви, щом искаш.
Аз оставам на пост!
Тихон, сложи ми сабята.
Направи го!
Дядо отива на война, нали?
Бързо!
Папа!
Трябва да го откараме в Богучарово.
Поне там ще сме в безопасност за известно време.
Продължете. Аз ще се отбия.
По-нататък има къде мъжете да се изкъпят, ако искат.
Много добре, ваше превъзходителство.
Добър ден, господарю.
Къде е семейството?
Всички заминаха.
Слава богу.
Приятна е, ваше превъзходителство, не е твърде студена.
Ако пожелаете, ще наредя на дружината да излезе,
ще сте сам. - Не, оставете ги да се къпят.
Толкова здрава плът.
И всичката е пушечно месо.
Мога ли да ви услужа, ваше превъзходителство?
Не, благодаря ви. Отиваме в имението ни в Богучарово.
Ей там е. - Не ви съветвам.
Французите са само на два дни път след нас.
Идете в Москва. Там ще е по-безопасно.
Душке...
Дъще.
Сърцето ме боли.
Прости ми.
Прощавам ви, папа.
Андрюшка...
Искам да го видя.
Той не може да дойде, папа.
Замина с армията.
Загина Русия!
Погубиха я.
Обле...
Какво има, мили?
Облечи си бялата рокля.
Обичам я.
Тихон.
Тихон, желаех смъртта му.
Молех се за нея, а през цялото време ме е обичал!
Обичал ме е.
Веднага щом погребем баща ми, трябва да заминем за Москва.
Сигурна ли сте, че така е най-добре? Ако останем,
френските войници ще се отнесат добре към нас.
Няма да остана, за да посрещна врага в бащината си къща.
Ако обичате, ваше превъзходителство? - Да, какво има?
Селяните създават затруднения с конете.
Видяхте ли? И те знаят, че сънарод- ниците ми ще се държат добре с тях.
Французите ще ни закрилят.
Княгиньо, така ще бъде
най-добре. - По-скоро бих умряла,
отколкото да прося закрила от врага.
Ще бъде обида към паметта на баща ми.
Тихон, сигурно е станало някакво недоразумение.
Прати кмета Дрон при мен, моля. Незабавно.
Чакат отвън, ваше превъзходителство.
Дронушка, какво има?
Сега, след нашето нещастие?
Всички сме в божията власт, княжна.
Искам да замина тази нощ или утре сутринта.
Може ли да приготвиш конете и да натовариш каруците?
Няма коне, княжна.
Че защо да няма? За какво говориш?
За божието наказание, княжна.
Колкото коне имаше, взеха ги за войската,
а другите
нямаше с какво да ги нахраним.
Лъжи!
Ваше превъзходителство, наумили са си,
че е по-добре да изчакат французите.
Не сте разбрали.
Имате думата ми, че ще ви настаня и нахраня
в имението ни, близо до Москва.
Ако останете, неприятелят ще ви разсипе.
Французите ще ни освободят и ще ни дадат земя!
Какво изобщо сте сторили за нас?
Как може да го кажете?!
Не бихте посмяли, ако баща ми беше жив или брат ми беше тук.
Заповядвам да приготвите конете за отпътуването ни!
Хубава страна. Сигурно ще намерим много фураж.
Трябва да го вземем, преди французите да го докопат.
А няколко хубави момичета?
Моята е първата отпред.
Какво да сторим за вас, красавице?
Господарката ми иска да узнае как се казвате и от кой полк сте,
ако обичате, и да дойдете в къщата да говорите с нея.
Добре. Аз съм лейтенант Илин от Павлоградските хусари,
а това е граф Ростов, ескадронният ни командир.
С удоволствие ще говорим с господарката ви,
ще ни кажете ли името й?
Княгиня Маря Николаевна
Болконска, ваше превъзходителство.
Баща й, князът, почина вчера,
а селяните се възползваха от положението.
Съжалявам да го чуя. Моля, покажете ни пътя.
Срамувам се да прося помощта ви, господине.
Няма защо, княгиньо. Това е възмутително.
Щастлив съм, че мога да ви услужа.
За мен ще е удоволствие и чест да ви придружа далеч оттук,
обещавам ви, че никой няма да посмее да ви създава грижи.
Благодаря ви, граф Ростов.
Скъпи княже, може ли да е вярно?
Смоленск е в пламъци,
а Наполеон напредва към Москва?
Армията ни ще го спре доста преди Москва,
знаете, че Москва е далеч от Петербург.
Но ако се стигне до най-лошото, какво ще стане с нас?
Ще ни гилотинират ли?
Не, мила госпожо, Наполеон е великодушен.
Явно ще ни се наложи пак да шлифоваме френския си.
А, Билибин! В интересни времена живеем.
Прекрасната Елен няма ли я тази вечер?
Трябваше да уважи друга покана.
Двама любовници, отсъстващ съпруг,
а тя е в деликатно положение.
Естествено, детето не е на Безухов.
Тя ще се оправи, убеден съм.
Ожени се за мен
и ще бъда твоя и само твоя.
Невъзможно е, нали?
Нали все още сте омъжена за Безухов? - Не!
Само по име.
Ние...
Той никога...
Не мога да го изрека от благоприличие.
Казвате, че...
може да бъде анулиран?
Защо не?
Ако пиша на Пиер, ще направи всичко, което поискам.
Толкова е услужлив.
Искате да се оженим, нали?
Ами...
Да, разбира се!
Тогава направо ще пиша на Пиер.
Все още си губите времето,
като обръщате картите като малко момченце?
Опитвам се да узная съдбата си, Катиш.
Казаха ми, че отивате на война.
Да, обмислям го.
Вие?
Та вие не знаете нищо за войната.
Дошло е време да узная.
"Скъпи майко и татко,
надявам се, че ще напуснете Москва.
в Отрадное ще е по-безопасно за вас.
Що се отнася до мен, съм добре и в безопасност.
Павлоградските хусари останаха в запаса,
ето защо купувам нови коне за полка.
В красивата част на страната сме.
Никой не би предположил, че сме във война.
Преди известно време, имах възможността да услужа
на княгиня Маря Болконска.
Семейният им имот беше на пътя на френското настъпление,
и понеже бях в областта,
придружих княгинята за част от нейното пътуване
до по-безопасно място.
Беше много благодарна..."
Малко е задраскано и не мога да го прочета.
"... и ме помоли да ви предам най-добрите й пожелания."
Добре!
Излезе ли нещо от това,
ще се разрешат всичките ни затруднения.
"Скоро пристигам във Воронеж, където съм поканен
да прекарам вечерта с губернатора и жена му.
Понеже са ваши стари приятели,
нямам търпение да ги видя."
А, ето ги, героите на деня!
Заповядайте, господа! Моля, нещо за пиене.
Благодаря.
Богат улов.
Удоволстие е да се запознаем най-накрая.
За мен също.
Чухме как сте спасили княгиня Маря.
За щастие, мнавах оттам.
Направили сте добро впечатление на княгинята.
Знаехте ли, че тя е тук,
във Воронеж, с леля си? - Така ли?
Да.
Разбира се, ще я посетите утре сутринта,
за да й поднесете почитта си.
Много ще се радвам да я видя отново.
Знаете ли, тя е тъкмо подходящата за вас.
Искате ли да го уговоря?
Де да беше така лесно!
Той е тук!
Граф Ростов.
Княгиньо.
Така се радвам, че сте във Воронеж.
Прилича на орис, нали?
Да. Прилича.
Надявам се, че семейството ви е добре.
Да, много добре, сестра ми беше доста болна,
но вече оздравява.
Надявам се.
Харесах я много, когато се запознахме
и се надявам да я опозная.
И аз.
Странно е как нещата се обръщат понякога, нали?
Да, така е.
А, княз Андрей!
Добре дошли отново, ваше сиятелство.
Радвам се да съм под
вашето командване отново. - Добро момче!
Много се радвам да те видя.
Как е баща ти?
Вчера получих известие, че е починал.
Много съжалявам, скъпо момче.
Обичах го и го уважавах.
Беше велик воин навремето.
Добре, добре.
При мен ли ще останеш?
Благодаря за честта, но поисках разрешение
да се бия на фронтовата линия с моя полк.
Ще бъде кърваво.
Не е нужно да ти го казвам.
Очаквам да загубя 20 000 мъже.
С божията воля, той ще загуби повече.
Мисли си, че е непобедим.
Ще разбере, че не е.
Сражаваме се на наша земя.
Няма да му разчистим пътя към Москва, не и без битка.
Затова
трябва да стане тук.
Ще го спрем тук,
при Бородино.
Добре.
Късмет, момчето ми.
Надявам се да се видим пак.
Извинете, г-не, как се нарича това място?
Бордино... Не, Бородино.
И всички ли са наши?
Да, а ето там са французите.
Вижте! Там. Огньовете им се виждат на хълма.
А вие сте, г-не? Какъв сте, доктор?
Не, не.
Дойдох да видя какво става.
Граф Безухов!
Долохов.
Много ми е драго, че ви срещам тук, стари друже.
Бог знае кому от нас е отредено да остане жив утре.
Много съжалявам, че се скарахме.
Навредих ти, Петрушка,
и те моля за прошка.
Кой е този глупак?
Ей, внимавай! - Моля за извинение.
Търся княз Болконски.
Натам.
Пиер?
Какво, по дяволите, правиш тук?
Търся теб!
Реших, че мога да помогна,
на Русия и прочие.
За Бога, Пиер,
предстои ни най-кървавата битка.
А трябва да се грижа за теб?
Връщай се право вкъщи,
докато все още можеш. - Не! Вече съм тук.
Всичко е наред. Обещавам, че няма да ти се пречкам.
Много добре.
Идвай тогава.
Мислиш ли, че ще победим утре?
Мисля, че ще ги спрем,
което е равностойно на победа.
Долавям го у нашите хора.
Този път са готови да умрат, няма да избягат.
Няма да е красиво.
Трябва да се върнеш в Москва.
Не, изминах целия път.
Няма да го пропусна.
Не се ли страхуваш? - Не!
Не, защо? Ако смъртта дойде, да дойде.
Какво имам за губене?
Чувствам същото, приятелю.
Говорих с Наташа тъкмо преди да дойда тук.
Все още те обича, Андрей, и копнее за прошката ти.
Свършено е,
разбрахме се да не говорим за това.
Отбих се в Лисие Гори.
Вървях през овощната градина.
Имаше две селянки, много млади,
беряха сливи и ги ядяха.
Мислеха си, че вършат нещо забранено.
Щом ме видяха, побягнаха, смеейки се.
Искаше ми се да им кажа: "Няма нищо, вземете, колкото искате."
Вдигнаха полите си, докато бягаха.
Виждах малките им крачета,
бели проблясъци.
Обичах душата й.
Всичко ли е било измама?
Знаеш ли, веднъж,
ми разказа за старец, когото срещнала в гората,
бил много мил с нея.
Искаше да намери правилните думи, за да ми разкаже...
колко особен бил мигът.
Не можа да намери думи, но нямаше значение.
Беше в очите й, Пиер.
Знам.
Душата й обичах. - Знам.
А онова животно, Курагин,
е видял само свежа плът, с която да се засити.
Свършено е вече.
- Не, не трябва. - Стига. Време е да спим.
Трябва да си свеж на сутринта, аз също.
Андрей. - Стига!
Воини!
Най-сетне, битката, за която жадувахте!
Сражавайте се както при Аустерлиц и победата ви е сигурна!
"Идните поколения ще ви помнят
като героите, които са се били и спечелили
великата битка при Бородино!"
Да живее императорът!
Какво?
- Какво става? Започна ли? - Да, ако обичате.
Господарят ми ви остави кон, всички тръгнаха,
а генерал Кутузов потегли преди час.
Защо не ме събуди?
Господарят ми нареди, ваше превъзходителство.
Извинете.
Моля за извинение.
Извинете.
Моля за извинение.
Кой е този?
Вие, господине!
Граф Безухов, на вашите услуги, ваша светлост.
Ако мога с нещо да помогна. Искам да съм в разгара на битката!
Нима?
Добре, покажи му пътя.
Господ да е с теб, момчето ми.
Последвайте ме.
Не трябва да сте тук, много е опасно!
Всичко е наред. Няма да се пречкам.
Кажи ми, ако има нещо, с което да помогна.
Не се ли боите, господарю?
Не, явно не се боя, а ти?
След като червата ми може да се разпилеят всеки миг?
Разбира се, че се боя!
Ще ни разкъсат на парчета! - Няма какво да сторим, освен да издържим.
Кураж, момчета!
Полковник, задължен съм да ви уведомя, че остават остават само осем залпа.
Да продължим ли стрелбата?
Да, разбира се.
Ти, иди за боеприпаси, вземи запасите!
Аз ще отида! Силен съм.
Не е място за вас, господарю. - Ще ти помогна да ги носиш.
Ето ги, господарю!
Г-не, боеприпасите се взривиха!
Помогни ми, братко! Помогни ми!
Сир, поздрави от маршал Мюра.
Нужни са подкрепления!
Подкрепления? Та ние сме двойно повече!
Маршал Мюра каза, че едно поделение ще свърши работа.
Сир, руснаците атакуват левия ни фланг! Не можем да ги удържим!
Сир, а императорската гвардия? - Не.
Няма да загубя императорската гвардия в тази касапница.
Армията да се изтегли и прегрупира.
Междувременно, поддържайте огъня.
Има повече от един начин да одереш котка.
Вижте кучето!
Какви неща виждаш по време на война!
Залегнете, г-не!
Залегнете!
Ваше превъзходителство.
Зле е, но ще сторим всичко по силите си.
Покажете ми.
Ето, г-не.
Анатол?
Анатол.
Курагин.
Болконски.
Болконски, имай милост!
Виж какво ми причиниха!
Господа, издържахме на всичко,
което можа да направи врага, но го отблъснахме.
Наполеон получи смъртоносна рана, която няма да заздравее.
Духът на армията му е прекършен.
А сега?
Ще преминем ли в настъпление?
Не.
Ще отстъпим.
Загубихме половината си армия при Бородино.
Да не погубваме и другата.
И да изоставим Москва?
Древната свещена руска столица без битка?