Кражба на овце? - Да. - Кражба на овце? - Да. - Като "ийха"?
Не, каубои не бяха замесени.
Правилно, тогава щеше да е кражба на добитък.
Не, кражба на овце. В стил Северен Халифакс -
овца и трима младежи на ЛСД.
Мамка му!
Я погледни!
Успях да ги разкарам, кучетата. Искате ли чаша чай?
Да, чай, идеално. Благодаря.
Не си? - Бяха я измъчили, кучетата, наложи се.
Нямаше начин да оцелее
и очевидно страдаше.
Наистина ли няма и един ветеринар в цял Кардейл?
Значи си го направила? - Е, такъв беше планът.
С мляко ли го пиете и за...?
Не. Да, не, благодаря.
Сложете, захар, две лъжички.
Една лъжичка.
Благодаря.
Тя издаваше такива звуци, сякаш...
Бог знае, но се наложи да повторя,
защото още беше жива, а после...
изглеждаше, че всичко е наред.
"Наред", сиреч мъртва? - Радвам се, че го намираш за забавно.
Не знам как се справяш. - Фермерката не се смееше.
Те никога не се смеят, според теб.
Не се случва за първи път.
Младежи идват сред природа,
бог знае какво са взели, а после открадват една.
Наистина? И какво, смятате, правят с нея, когато я хванат?
Продават, изяждат. Бог знае. - Овце-майки са, не шилета.
Те са за разплод, не за ядене. Месото им е жилаво, като на стар галош.
Едва ли го знаят, обаче, нали? Глупаци.
След това се случи нещо комично. Е, според мен.
Върнах се в участъка за час може би, час и половина.
Получи се ново обаждане.
Катрин? - Джойс?
Мисля, че се натъкнахме на мистерия.
Скапана, луда работа, човече. - Няма външни наранявания.
Сякаш са били отровени.
Нямах предвид "комично", по-скоро изби на ирония,
както се оказа.
Ники Бакстър, ветеринар от Болтън Брау успял да стигне там
по-рано от очакваното и приспал овцата.
Мислех, че съм довършила бедното създание, но бог знае,
явно не съм.
Та фенобарбиталът бавно си тече из вените на овчицата
и познай? Кучетата.
Дали са били същите, тормозили я първоначално
или съвсем нова глутница, решили да се пробват още веднъж.
Дотогава в овцата имало достатъчно химикали
да изпотръшкат половин Хъдърсфийлд,
какво остава за шепа озверели помияри в Овендън. - Боже мой!
Какво и да е, вече бях подразбрала кои са момчетата,
откраднали овцата.
Нямаш ли капка човечност? А? - На мен ли говориш?
Искахме да направим неделна вечеря. - Днес е сряда. - За неговата майка.
Започва химиотерапия в понеделник, кучка такава.
Слушай, тъпунгер.
Наложи се аз да избавя овцата от мъките й,
заради теб, затова не ми говори за човечност! - Остави ме!
Можеше да ги пусна след сурова реч
и обществено полезни действия, помагайки на г-н Камерън
и г-жа Мей да понапудрят цифрите за престъпността.
Но се представиха толкова слабо на теста за поведение,
че... тогава я надуших.
Щях да я нарека миризма,
но думата не може да я опише.
Можеше да е всичко.
Риба, пилешко, ти го кажи, но беше добре вмирисано.
Не играй на "Плей Стейшън", Бен, чаят ти е почти готов.
Моят ред е, а не нова игра. - Той плаче ли? - Чупката.
Джон, кажи му да не играе пак! И недей да псуваш.
Не се отваря. - Чу какво каза майка ти.
Не тършувай из шкафа пет минути преди чая.
Ако ми я беше дал,
когато трябваше, редът ми вече щеше да е минал.
Не го казва само майка ти, но и баща ти.
Шибано е да живееш тук. - Какво казах току-що за псуването?
Вземи му джобните. - Досадник. Дори не съществуваш.
Не знам защо не се редувате.
Преди имаше добра система и когато човек я спазва, работи.
Още имаме система. - Никога не е работила, мамо.
Изобщо не искам чай.
Какво правиш тук? - Звънях ти 16 пъти през последните пет дни.
Оставих съобщения. - Не може да идваш тук.
Помислих, че си умрял, че си претърпял инцидент.
Не ми харесва да го правя, Джон,
да идвам, да заплашвам, че ще почукам на вратата,
но не връщаш обажданията ми, нито отговаряш на съобщенията, какво очакваше?
Човек може да си извади заключение, да не съм тъпа.
Виж, в работата е лудница. Не ни достигат хора.
Върша работата на 15 души, дори не знам коя седмица е,
но ти не може да идваш тук. - Не съм те виждала от три седмици.
А после нищо. Пет дни простотии.
Преувеличаваш, придаваш твърде голямо значение.
Е, човек би го сторил. - Кой е този човек? - Аз!
Трябваше да се обадя, трябваше да пиша, извинявай.
Стига да си добре.
Стига нищо да не се е случило.
Добре съм, нищо ми няма, зарит съм в работа, това е.
Ще ти се обадя на сутринта, става ли? Рано сутринта.
Е, може би следобеда. - Липсваш ми, това е.
Обичам те.
Ще ти звънна.
Катрин е имала вълнуващ ден в работата. - Така ли? - Да,
открила е труп.
Какво? - Открила е труп.
Необичайно ли е за ченге?
Не се ли занимават с подобни неща всеки ден?
Всъщност, не. Не откриваш труп.
Мисля, че преди не се е натъквала на труп.
Освен когато Беки умря.
Дори тогава, Ричард я откри.
Кой е бил?
Толкова е бил разложен,
че не са могли да определят пола.
Помисли ли още за утре?
Мисля, че допускаш грешка. - Знаем какво мислиш.
Започваш нова работа, добре е да се съсредоточиш.
И ми го казва човекът, който не искаше да работя това.
Обучавам се през последните 12 седмици, искам да продължа.
Забрави всичко, на което са те научили в училище,
защото няма да ти е от полза в реалността.
Не ме наричай Катрин пред другите, а "сержант", не госпожо.
Инспектор Тейлър за теб е "сър", докато навлезеш,
после можеш да му викаш "шефе".
Ако сбъркаш някъде, той обича лимонови бонбони.
Следж се има за донжуан,
ако попрекали, опитай да го отблъснеш нежно.
Гледай да се разбираш с Джойс, познава всички и знае всичко,
никога няма да те изпързаля.
Ако не разбираш нещо, питай мен, нея, някого,
но ако получиш отговор, който не ти харесва, не питай още 20-тина,
довери се на инстинкта си.
Според мен има два вида инстинкт, бори се или бягай.
Знам кой притежаваш ти, защото отказа да напуснеш
мазето без мен преди 18 месеца, така че си вярвай.
Имаш умна книжка и не толкова умна книжка,
както любящо ги описваме. Добро утро, късметлии.
Имаме нов полицай, от днес ще работи при нас.
Това е Ан Галагър, някои може би я помнят.
Искам да се постараете да се почувства добре дошла. Седни.
Днес ще сте двамата с Ан.
Ами аз? - Имам планове за теб.
Няма ме, само да я поздравя.
Аз съм Джойс, срещали сме се преди у тях.
Ако ти трябва нещо, на фронт деска съм. - Какви планове?
Наостри уши и ще разбереш.
Прелъстена и изоставена!
Все има някой! Добро утро, г-н Текели. - Извинете, сержант.
На бебето му никнат зъбки.
Първо, забелязали сте, че няма къде да паркирате сутринта,
защото от отдел "Убийства" са на посещение в сградата.
Заради тялото, което намерих вчера.
Така че заниманията ви днес, вероятно и утре,
вероятно и цяла седмица, ще бъдат прекъсвани,
има голяма вероятност да поискат да обикаляме "от къща на къща" с тях.
Харесва ми ентусиазма ви.
Днес приоритет са камерите за наблюдение.
Общинските камери
и всички частни охранителни камери в околността.
При обиколките от "къща на къща", искам първо да проверите апартаментите
и къщите с изглед над гаража, където е отрито тялото.
Джон, на божественото вдъхновение ли разчиташ
или ще започнеш да си водиш записки? - Извинете.
Така, имаме ДНК съвпадение.
Жертвата е Лин Дюхърст, на 45 години, адрес:
ул. "Бейтман" 10, Кинг Крос.
Присъди за проституция, кражба от магазини и измама с помощи.
Майк, ще изпратиш ли екипа си на адреса?
Да го обезопасят, после ще изпратя да го претърсят. - Лин Дюхърст?
Сещаш се коя е, нали?
Боже мой!
Добро утро.
Здрасти.
Добро утро. - Здрасти.
Добро утро.
Онзи труп, който си открила вчера. - Да?
На майката на Томи Лий Ройс е.
Няма начин.
Някой от отдел "Убийства" ще провери първите ти показания,
но по-подробно, днес по някое време.
Трябва да им разясниш, че си я познавала. - Да.
От колко време е мъртва, знаят ли?
За последно е видяна преди пет-шест седмици.
Колкото до времето, в момента
не могат да уточнят повече от между три и пет седмици.
Екипът по претърсването отива в дома й, да видим какво ще изскочи.
"Добре, народе. Вътре съм.
Като в голям, вонящ чайник, такова е усещането.
Погледни това място, Лили! Толкова мрачно и депресиращо.
Как се справяш?
Когато се нанесохме в началото, това беше първата стая,
която щяхме да ремонтираме, но така и не се случи...
... чувала си и преди. Уханието на прясно кафе."
Томи.
Не ставай.
"... има ли някой вътре? Съжалявам, лоша шега, защото него вече го няма.
Но преди да си тръгне е направил тази доста хубава баня, Лили?
Да. Много сме доволни от..."
Какво гледаш?
Само...
Само някакви глупости.
Може ли...
... да седна?
"Хем ми харесва, хем го ненавиждам. Какво е това?"
Може ли да намаля звука?
"Харесва ми заради камината.
Има нещо от стила на Джейн Остин..."
Изглеждате угрижен.
ОК.
Вчера следобед е открито тяло на жена в район за отпадъци,
близо до апартаменти в Северен Халифакс.
Била е удушена и изнасилена.
Това какво общо има с мен?
ДНК пробата, взета при аутопсията, установила, че мъртвата жена
е твоята майка.
Ще дойдат детективи да разговарят с теб...
Лъжете, лъжете.
Съжалявам. Ще ми се да лъжех.
Детективите ще дойдат да поговорят с теб по-късно днес.
Междувременно... - Но защо?
Ще ти зададат въпроси. За нея, предполагам.
За начина й на живот, хората с които е общувала,
дали е дължала пари, дали не се е разбирала с някого.
Каквото и да е, което може да уличи кой би й го е причинил.
Каквото и да е, което може да им помогне.
А междувременно,
ако имаш нужда да говориш с някого,
съм насреща.
Знаеш къде съм.
Добре ли си?
Едно обаждане. Обноски, за това говоря.
Да, и на теб.
Клеър?
Аз съм Нийл Акройд. От училище. - Нийл!
Как си?
А ти как си?
Бива.
Е, освен че си потърсих работа тук преди две седмици,
но изобщо не ми се обадиха.
Безнадежно е. Не знае къде се намира,
не би могъл и да се изпикае, както си му реда. Бих потърсил другаде.
Да, ще ми се наложи.
Боже, можеше да те подмина без да те позная.
Как я караш? - Ами, знаеш. - Наоколо ли живееш?
Да, имам малък апартамент на ул. "Роусън Лейн".
Не съм там отдавна, едва от няколко месеца.
Не живееше ли в Куинсбъри? - Да, но се разведох. - Съжалявам.
Да. Ами ти, омъжена ли си? - Не.
Не. Имах няколко връзки.
Но не, живея със сестра си, Катрин. Помниш ли Катрин?
Помня Катрин. - Две години преди нас.
Винаги бях ужасен от нея. - Да, знам какво имаш предвид!
Мислех, че работиш в строителното общество?
Да, за няколко години, но...
имах тежък период -
около развода, едно-друго. - Божичко!
Да, така е.
Съжалявам да го чуя. - Страхотно е, че се натъкнах на теб.
Често съм си мислел за теб. - Така ли? - Да.
Понякога съм се чудил какво правиш.
Живеем на ул. "Хенгингроуд", аз и Катрин, номер 29.
Мини, когато имаш време и ти се припие чаша чай.
Работя по малко, но бих могъл да се отбия. - Днес?
Не и ако си заета. - Не, ще е чудесно.
Добре.
Най-добре да се връщам.
Хубаво, много благодаря. Чао.
Та откога работиш?
Днес е първият ми ден. Вече ме пита три пъти.
Да, здрасти. - Джон?
Да ти се обадя по-късно? В момента съм зает.
Ще ти се обадя по-късно, трябват ми две минути.
Гледай да го направиш. - Да, да. След две минути, става ли?
ОК, чао-чао. - Чао.
Чаша чай?
Браво Ноември 1, до всички полицаи.
Ще имате посещение от г-н Шепард, ръководещ разследването,
на място с някого от прес службата. Браво Ноември 1.
Какво научи дотук? Нещо вълнуващо?
Мисля, че той изневерява. - Вероятно.
Умът му не е в работата. - Криминалните, всички са кретени.
Защо не искаме да обикаляме "от къща на къща", ние, дървените?
Защо всички изстенаха, когато им каза?
Кога ни помагат те в работата?
Не ни помагат. Мислят си, че сме за да ги обслужваме, а не е така.
Седят по цял ден на дебелите си задници и огъват кламери. Вярно е.
Имат същия ранг, същото заплащане,
но ние вършим цялата работа, а те отнасят цялата слава.
Припомни си кой залови Изкормвача. Двама униформени.
И между другото, ти не си такава.
Аз съм дървен, а ти си пластмасов полицай.
Добре.
Ало? - Здрасти, извинявай, аз съм.
Проточи се безкрайно, честно, и две минути нямах за себе си. - ОК.
Виж, не затова не ти се обаждах.
Просто не е онова, което и двамата си мислехме,
че ще бъде, когато започнахме.
Знаех си, че има нещо.
Не искам да продължавам.
Вики?
Това го схванах някакси през последните няколко дни.
Изясни ми се.
Съжалявам. - Ами...
Аз също.
Добре ли си?
Добре... - У нас има още твои вещи. - Какви вещи?
Дреболии, неща, които си оставил. Служебната ти карта.
Онази, която загуби, намерих я под леглото преди няколко дни.
Искаш ли си я обратно? - Да, да.
Е, искаш ли да дойдеш да си я вземеш? - В апартамента ти?
Може би е по-добре да се срещнем на неутрална територия, в кръчма.
Някъде. - Да, да. - Довечера.
Ще съм в "Уийлс" в 19 часа.
Не знам дали ще мога довечера,
зависи по кое време шефът ще ни пусне.
Ако не си там, няма да чакам.
Мислих дълго и задълбочено, съжалявам,
но в края на краищата се налага да те освободя.
Много пъти ти гласувах доверие, а сега и това.
Цял час се извинявах.
Те започнаха с грубости и псувни, не аз!
Стената е тяхна! Разорал си градината със 7-тонен камион!
Очакваш да ти благодарят?!
Малко смирение,
това се иска, когато си направил нещо подобно.
Те са обикновени, добри хора.
Искали са само някой да им се извини. Слушаш ли ме изобщо?
Добре. Отбий се в счетоводството, вземи от Джанис формуляра за напускане. Давай.
Отивай.
Как е г-жа Галагър?
Тя е...
Разпознахте ли я? - На място? Не.
Нямаше лице, можеше да е младеж, мен ако питате.
Веднага щом осъзнах какво виждам,
се измъкнах оттам и обезопасих мястото.
Но сте познавали Лин Дюхърст?
Да, познавах Лин.
Майката на Томи Лий Ройс.
Какви контакти сте имали с нея? Напоследък?
Наспоследък имах причина
да я предупредя да стои далеч от внука ми.
Беки, дъщеря ми,
мъртва е, почина, отне живота си.
А Томи Лий Ройс беше...
Той беше бащата, но я изнасили, дъщеря ми.
Не беше осъден за това, но така се случи.
Както и да е, Лин научи преди около 18 месеца,
че Ройс е биологичен баща на Раян.
Преди четири-пет-шест седмици в Хебдън
Раян се прибра и каза, че е срещнал жена, пияна,
пред магазините, която му казала, че му е баба.
Нищо не е направила, но работата е там,
че има съдебна заповед, забраняваща на Ройс да общува с Раян
по какъвто и да е начин, пряко или непряко.
Почуках на адреса с намерението да я предупредя,
но я нямаше вкъщи.
Или не отваряше вратата.
Оставих й две съобщения на телефонния секретар,
които може да звучат заплашително,
с които, предполагам, разполагате.
И заради това, предполагам, сме тук.
Какво казахте в тези съобщения?
Предупредих я да стои далеч от него, казах й,
че ако не стои настрана, ще съжалява, казах,
че ако пак доближи Раян, ще има последствия,
каквито щеше да има, както казах, има съдебна заповед.
Виждали ли сте Лин впоследствие,
след като оставихте съобщенията?
Не.
От кой телефон й се обадихте?
От стационарния вкъщи. Номерът е блокиран.
Кога точно оставихте съобщенията? - Когато се случи това.
Преди четири-пет-шест седмици. - Може ли да сте по-конкретна?
Беше сряда, когато е говорила с него,
защото закъсня, а играе футбол след училище в сряда,
почуках на вратата й на следващия ден, ходих в Брадфорд.
Бях на...
... семинар в Брадфорд за сексуална експлоатация на деца.
Навръщане минах оттам, затова почуках.
Ето на, четвъртък, 14 юли.
А после й звъннах не след дълго, около 17:30 часа,
после пак, след около час.
Помните ли защо оставихте две съобщения? - За да ги схване.
Никога не можеше да си сигурен, че стигат до горния етаж при Лин.
Мозъкът й беше объркан от боклуци...
Не знам, надявала съм се
да вдигне телефона втория път.
Контактувахте ли с нея впоследствие?
Вече ме попитахте, госпожо.
Не.
Добре.
Вижте, Катрин. Работили сте в отдел "Убийства", знаете процедурата.
Оставили сте заплашителни съобщения на телефонния й секретар,
открили сте трупа, налага се да ви отхвърлим като заподозряна.
В момента проучваме двуседмичния период,
когато, според патолога, е настъпила смъртта на Лин,
отказа да бъде по-конкретен,
предвид състоянието на тялото.
Искам от вас да отидете
да прегледате смартфона си,
дневника, джобната книжка, работния график.
Проверете календара у дома,
а после се свържете с нас за по-точна възстановка,
хронология на събитията,
какво сте правили от събота, 23 юли до събота, 6 август.
Не сте заподозряна.
Всички бяха заподозрени, когато работех в отдел "Убийства".
Благодаря за отделеното време, Катрин.
В единия от апартаментите имаше кучешки лайна на пода.
На килима, нямаше купа,
явно сипват храната на кучето от консерва направо на пода.
Тези са отговорните.
Всъщност хранят домашния си любимец.
В 99,9% от случаите с такива ще си имаш работа.
Хора, при които трябва да си избършеш обувките,
когато си тръгваш. По-добре свиквай. - Боже!
Знаеш ли какво каза детективът, към когото ме прикрепиха?
Оня дето расъждаваше върху възвишени неща?
Не само е удушил Лин Дюхърст, който и да е бил.
Изнасилил я с бутилка, със счупена бутилка.
Обезобразил я.
Вътрешно.
Защо предполагаш, че е бил мъж?
Не е толкова необичайно, колкото си въобразяваш.
По бутилката няма следи от ДНК...
При изнасилването не става дума за секс, а за власт.
Обикновено е мъж,
в случай че съм вкарала погрешна идея в главата ти.
Навън бродят извратени копеленца. Но ти го знаеш.
До утре.
Оуен е в юношески колеж, учи в колеж "Хъдърсфийлд".
Справя се доста добре,
определено изглежда ангажиран.
Саманта пък е по средата на обучението за матурите.
Мисля, че повече се интересува от момчета, между нас казано.
Но, знаеш, надяваме се. - Колко често ги виждаш?
Всеки втори уикенд.
Достигат възраст, в която искат да са самостоятелни.
При мен беше така. - Да, беше бунтарка.
Е, нещо такова.
Опитвах се. Трудно ни беше.
На мен и Катрин.
Не знам дали знаеш, но баща ни умря, когато бяхме малки,
а после мама умря, когато бях на 13, а Катрин на 15 години.
Винаги към Катрин съм се обръщала, ако имах нужда от нещо,
тя винаги се е грижила за мен.
Имаме хубави и лоши моменти, но тя е като скала.
Ако още веднъж се наложи да ти кажа,
да не оставяш колелото на тротоара, такива неща ще направя
с тези лъскави спици, че ще ти избият сълзи.
Притеснява ли те нещо, от това, което казах? Хубаво.
Катрин. - Идиот. - Помниш ли Нийл Акройд?
Бяхме в едно и също училище. - Здрасти.
Здрасти. - Зарязал колелото на тротоара, през една врата.
Натъкнахме се един на друг в Хебдън,
не сме се виждали от гимназията.
А, много хубаво.
Виждаш ли? Казах му да не рита по стената на Уини.
Раян!
Какво ти казах за ритането с топка по стената на Уини?
Най-добре да тръгвам. - Да.
Беше чудесно да те видя. - Да.
Не забравяй на запишеш името ми в списъка за общинска градинска площ.
Да, определено.
Ще взема билети за кино "Парадизо", за тази неделя,
зад ъгъла. - Да, ще е страхотно.
Катрин, Нийл си тръгва. - Чао.
Чао! Да, чао.
Какво има, Катрин?
Добре съм, само че... - Какво?
Какво да правя?
Получих полицейския медал за храброст на кралицата,
ходих в Бъкингамския дворец и се ръкувах с жената.
А сега ме обвиняват,
че съм удушила и обутилчила Лин Дюхърст. - Кои те обвиняват?
Обутилчила?!
Тази инспекторка Джоуди Шакелтън. Към 15-годишна.
Дъщерята е на Дейвид Шакълтън. - Чия? - На областния шеф на полицията.
Познай как се е издигнала.
Чакай, какво общо има това с Лин Дюхърст?
Тя е била. Трупът, който намерих.
Обвиняват мен, опитват се да ме отхвърлят като заподозряна,
но виждам какви неща й минават през мозъчето. - Защо? Защо теб?
Аз открих тялото,
оставила съм заплашителни съобщения на телефонния секретар, имала съм мотив.
Но не си го направила? Нали?
Сериозно ли ме питаш, Клеър?! - Извинявай. Не.
Тя просто си върши работата. - Да, но е адски гадно.
Не, рутинна процедура.
Кучка. - Не е много забавно да си от обратната страна.
Лин Дюхърст. - Знам.
Веднъж се натисках с него.
Моля? - С Нийл. След дискотека в училище.
На автобусната спирка в Селби Бридж. Винаги съм го харесвала.
Да си вземем храна за вкъщи довечера?
Мислех, че ще закъснея. - Не закъсня.
Това...? - Само ако искаш.
Съжалявам за... Не искам да мислиш, че...
Когато започнахме, наистина мислех онези неща. Само че...
Вероятно изпитваш същото. Не беше, някакси не се...
Получи както обещаваше. - ... превърна в това, което мислех.
Е, да, щом така искаш.
Не се чувствам така, Джон.
Между нас казано, съм разочарована.
Едва изтрайваше да избягаш от нея. Мислех, че ти е омръзнала.
А сега трябва да се утеша с мисълта,
че след две години с мен си осъзнал,
че тя не е толкова лоша. - Не е само...
Разбираш, сложно е.
С децата, знаеш, три деца.
Не става по-лесно. А още и още по-...
Имали сме и хубави мигове.
Нали?
Откъде знаеш, че няма да ти вгорча живота?
Ще го направиш ли? - Защо да не го направя?
Донесе ли онези неща?
Благодаря.
Може да си останем приятели. - Разбира се. - Нали? - Да.
Здрасти, скъпи.
Може ли да отседна за известно време?
Да, разбира се.
Какво се е случило? - Тя ме изхвърли.
Луси, защо? Кога е станало?
Миналата седмица.
Бях у татко, но на Рос й писна от мен,
беше взаимно.
После бях на хотел,
но това ме накара да се почувствам още по-зле.
Ще се наложи да спиш на канапето.
Става. - Дали?
За колко време?
Тя казва, че иска развод.
Не иска да говори с мен. Постоянно чукам на вратата й.
Баща й смени ключалките. Това е моята къща!
И ме заплашва по телефона. - Но защо?
Какво се е случило? - Нищо не се е случило.
Някакви тъпи идеи са й влезли в главата, това е. - Какви? - За мен.
Откакто Дейзи се роди, тя не е на себе си.
А сега съвсем се е побъркала. - Какво става?
Даниъл ще спи на канапето няколко нощи.
Здрасти. - Здрасти.
Искаш ли още една?
Не.
Не, трябва да се прибирам у дома.
Добре ли си, Джон?
Вероятно съм хванал грип.
Опа! Добре. Добре.
О, боже. Може би защото не ядох цял ден.
А и пих бира. - Да те вкараме в колата.
Какво ми става? - Да те вкараме в колата. - Удар ли получавам?
Не.
Само да те вкараме в колата.
О, боже, не мисля...
Едва ли ще мога да карам. - Аз ще карам.
Какво става с мен?
Къде са ти ключовете?
Добро утро. - Не, моля.
След срещата вчера
с помощника на областния шеф,
ръководещите инспектори и други двама следователи,
се стигна до заключението, че има достатъчни доказателства,
повече от достатъчни, за да свържем операцията
с операция "Сикамор" и операция "Ливингстън".
Заключението е,
че търсим сериен престъпник.
На практика, това означава,
че сливаме разследването с другите два екипа,
които разглеждат две други убийства и разследването като цяло
става първа категория.
Трябва да слушате. А не да говорите.
"Дами и господа,
това е гара "Кингс Крос", крайна спирка.
Моля, уверете се, че сте взели всичките си лични вещи. Благодаря."
Не мога да повярвам, че са ти съобщили нещо такова
по такъв сух начин.
Как другояче да го направят?
Отвратително е.
Знам каква беше, но...
Все пак ми е майка, нали? - Да. Разбира се.
Втълпих си една идея в главата.
И ме мъчи. - Каква?
Онази проклета кучка!
Кейууд.
Какво за нея?
Дойдоха да говорят с мен, вчера следобеда, полицаите.
Била е мъртва от пет-шест-седем седмици, мама, не са сигурни.
Кейууд е звъняла на майка ми, отправяла е заплахи.
Тя ми каза, мама, когато говорих с нея, плачеше.
Видяла Раян пред магазин в Хебдън и го заговорила,
казала: "Аз съм ти баба."
Само това казала: "Аз съм ти баба."
После Кейууд й звъняла и отправяла заплахи.
Помня, разказа ми.
Ами, ето ти, после се оказва мъртва, удушена.
Разкъсана отвътре със счупени стъкла.
Умна е кучката.
Направила е нещо подобно, за да кажат всички:
"Една жена никога не би сторила нещо подобно на друга."
Знам как мисли такава кучка.
Казах им, казах: "Разпитахте ли я?"
А те какво ти отговориха?
"Разследват се всички възможни следи."
Глупости.
Ще го покрият, щом е тя. Ще го покрият.
Тя е недосегаема.
Тя съсипа живота ми, тя...
Тя е недосегаема.
Обичам те.
Знам.
Всичко е наред.
Томи, всичко е наред.
Искал си да ме видиш? - Има сериен убиец, вече е официално.
Значи се отървах? Шегуваш се. - Работата е там...
Кажи ми, че се шегуваш. - Разполагат с точен час на смъртта за другите операции.
Осигури си алиби за тях, тогава ще се смееш.
Изобщо не ми е до смях.
Рутинна процедура. - Тъпо е, дебилно.
Искаш ли датите и часовете? - Не. - Да ти ги пратя ли по ел. поща? - Не.
Като си тръгнеш, няма да изчезне. Катрин, къде отиваш?
Да удуша още няколко проститутки
и да им навра още счупени бутилки там, където и слънцето не огрява.
Знаеш, че не е смешно. Въобще не е забавно. - Нима?
Направо да пукнеш от смях! - Катрин, сложи отметки в кутийките.
На някого да му е хрумвало да поговори с момичетата на ул. "Стоунироуд Лейн"?
Да ги предупреди да се пазят една друга,
да не тръгват с някого, когото не познават и т.н.?
Да, не, още не, но ще го направим.
Ще ти пусна датите по ел. поща.
Да, желая ви късмет, сър.
Катр... - Сержант, Джойс ви търси.
Джойс? - Долу чака една дама, Алисън Гарс.
Каза, че нейна била овцата, която си отървала от мъките
онзи ден.
Идва.
Добро утро.
Вижте какво са причинили на Дарил.
Онези момчета, които пуснахте с предупреждение.
Отишъл до магазина в Хавендън,
а те започнали да го тормозят.
Блеели.
Кажи на Дейв да дойде да вземе показания.
Престъпление според глава 39.
Влизайте.
Хайде, младежо, не хапем, нека го предотвратим в зародиш.
Давай.
Здравейте, дами. Здрасти, Нат. Как върви?
Как се справяш в "Лайфлайн"?
Не ми харесва да ходя. - Не й харесва да ходи. - Пълно е с наркомани.
Така ли?
Карат те да чакаш часове наред,
казах му аз на един: "Виж, скъпи, времето е пари."
Така е, да си признаем.
Гладни ли сте?
Винаги съм гладна. Като бездънна яма.
Като бездънна яма е. - Грижиш ли се за себе си?
Да, добре е, да. Държа я под око.
Защо винаги слагат сладка царевица с риба тон, кой го е измислил?
Поделете си ги, давайте. - Сигурна ли си, прелест? Благодаря.
Харесва ли ви новата ми очна линия, г-жо Кейууд? - Да. - Нали е хубава?
Откъде я сви, Леони? - От "Буутс". - Добре.
Чуйте, да знаете, че някакъв откачалник се мотае наоколо.
Убил е три момичета, жени, една в Еланд,
една в Бригхаус и друга преди два дни в Овендън.
По-късно следобеда ще го обявят,
но целта му са уязвими хора като вас. Разбрахте ли?
Той не само ги убива, прави им разни работи.
Не мога да ви кажа какви, оставям го на въображението ви,
но не е много забавно, та трябва да внимавате.
Да имате очи и на гърба си. Леони, слушаш ли ме?
Всеки, който ви кара да се почувствате неудобно.
Обещайте ми, че ще...
Кой е този? - Не знам.
От месеци, рече тя.
Мисли, че се е случвало още преди Дейзи да се роди.
И дума няма да му обеля.
Ако иска да говори с мен, да говори.
Няма да се бъркам в брака на други хора. - Естествено.
Независимо дали е вярно или не. Макар че защо да си измисля?
Не мисля, че би го сторила. Може да е разбрала погрешно.
Трябва да спретнем свободната спалня, щом той ще остане.
Няма да лагерува в дневната,
не е честно спрямо Раян, спрямо нас. - Мога да се изнеса.
Няма да се изнасяш.
Домът е повече негов, отколкото мой на практика.
Не говори така.
Татко.
Може ли бисквитка, чичо Даниъл? - Да. Предполагам.
Знаеш ли къде са? - Искаш ли една? - Не, благодаря.
Всъщност, може да си взема бира, докато леля Клеър я няма.
Не може ли да пиеш бира, докато леля Клеър е вкъщи?
Е, може, но не го правим. - Защо?
Не й харесва.
Защо?
Ами,
защото тя е...
Тя е... - Алкохоличка ли е?
Ами, да.
Да, алкохоличка е. Беше.
Все още е.
Какво е алкохоличка?
Здравейте.
Имам резервация. - Име, моля? - Дръмънд.
Франсис Дръмънд.
Припаднал си?
Да.
Седя си на бюрото, главата ме цепи, няма обедна почивка, както обикновено.
Мисля, че просто съм припаднал.
Значи работиш прекалено. Трябва да му кажеш.
Да, добре ще мине.
Тъкмо започнахме важно разследване.
Защо те е задържал?
Защото аз съм единственият, който разбира
конкретни аспекти на телефонните компании.
Което беше една от основните следи вчера.
Трябва да отидеш на лекар. - Е, ако се повтори, ще отида.
Изглеждаш блед. Така ми се видя, когато влезе.
Ще направя кафе, искаш ли? - Да, направи.
Ало?
Да, разбира се, тук е. Кой се обажда?
Вики от "Криминология".
Ало? - Току-що ти изпратих смс, видя ли го?
Не.
Моля те, хвърли един поглед.
Видя ли го? - Какво е това? Какво?
Как си...?
Какво си направила, Вики?
Прекарах последните две години с мисълта, че имам за какво да живея,
че имам бъдеще.
Живот, в който не съм сама.
А сега откривам, че нямам нищо.
Свалих всичките ти контакти от телефона снощи.
Веднага след като направих снимките.
На жена ти, майка ти, баща ти, децата ти.
На сестра ти, брат ти.
На лелите, братовчедите.
На всички, с които работиш, на шефовете, колегите.
На всички от клуба по ръгби. На всички от клуб "Ротари".
На човека, от когото си купил колата си, доктора,
зъболекаря, на учителката по пиано на малката Амбър.
На някого, когото си срещнал на конференция и вероятно си забравил.
Списъкът е безкраен. - Какво искаш?
Пари.
Само пари.
Колко?
По 1000 паунда на месец.
Изпращам. - Не мога, не мога да го направя.
В брой, очевидно. - Не мога, Вики, не мога!
Мисля, че можеш, мисля, че ще си глупак, ако не го направиш.
Първото плащане кога да бъде, да кажем, след седмица?
Къде да се срещнем?
Да, обмисли го.
Съзнавам, че си играя с огъня.
Понеже си полицай и други работи.
Но така именно може да прецениш колко разстроена,
объркана, разярена се чувствам!
Съзнавам и колко лесно можеш да кажеш на някого в работата.
Моля, разбери, че ако го направиш,
буквално ще ми отнеме секунди да изпратя снимките
на всеки човек от списъка.
Джон.
Не! - Да! - Няма начин! - Яж лайна, Дан!
Ей, какво ще каже баба ти?
Тя така говори.