Досега в "Живите Мъртви"
Бих искал да те опозная много повече.
Какво те кара да мислиш...
Искам какво?
Точно зад теб. Не е нужно.
Никой да не се отдалечава днес.
Това е изход и за тях, и за нас.
Където има живот, има и вероятност.
Тръгвам си.
Няма да излезнеш през тази врата,
без да ми кажеш защо.
Здравей, добре ли си? Не
Морган?
За... Защо?
Ще ти даде няколко избора следващия път.
Дори не забелязах.
Взех ти мотора.
Да.
Взели още от тези?
Благодаря.
Хората, които срещна в опожарелана гора ли ти го взеха?
Да.
Ти ги спаси, нали?
Съжалявам.
Такъв си си.
Все още се придържаме към този принцип.
Не, не се.
Трябваше да ги убиеш.
Хей.
Тези, които отведоха теб и Маги...
какво ви направиха?
На нас?
Нищо не ни направиха?
Sync & corrections by honeybunny www.addic7ed.com
Така, ако още нямате планове,
си мислех да направя моята телешка пастърма "Строгаров".
Аз съм си добре, мерси.
Не е точното мезе за бира,
но обещавам, че е по-добро, отколкото звучи.
Сигурен съм, че е.
Какво?
Какво правим?
Просто ми кажи. Всякак е добре.
Наистина.
Добре.
Добре, това ли ще правим? Ние ще правим вечеря.
Става ли?
Добре.
Ще се видим тогава.
Добре.
Не ви чух, хора.
Добре.
Днешният урок ще бъде в глухата улица.
Всъщност може ли да правим нещо друго?
След като излезна от ДС, просто карам.
Помня, че го видях от дясно, докато не знаех накъде отивам.
Аптека и бутик Едисън.
Просто малко магазинче за подаръци в крайпътен мол,
но ако наистина е аптека,
ще има лекарства.
От къде знаеш, че още са при тях?
Не е толкова далеч. Искам просто да проверя.
И ти и Розита не сте навън просто да поемате смени.
Ще вървим.
Искам да проверя.
Просто исках да помогна.
Колко време прекарваш навън?
Не. Забрави.
Мога да различа лекарствата. И знам как да използвам мачете вече.
Виждала съм бродещите отблизо.
Готова съм.
Съгласен ли си с това? Не.
Ще отида сама, ако трябва.
Ще умреш сама.
Моля те да ме пазиш.
Няма да я наглеждам сам.
То..
Какво?
Забрави.
Не, какво?
Може би го освобождаваш трърде скоро.
Карам, откакто бях на 15,
обикновено очукани камиони като този.
Имах предвид преди, сещаш се, преди да напуснеш дома.
Брат ми ми каза, така че знам.
Деръл.
Да.
Стой тук.
Схванах.
Стана бързо.
Дървото изгни. Не бяха хората.
Хайде, чисто е.
Какво намери?
Бутилки с алкохол. Желаещи?
Не, мерси.
За после. Няма да ги сложа в килера.
Аз съм си добре.
Бяха като тези на родителите ми.
Ето защо не са мои.
Този камион няма да премине през това дърво.
Хайде да вървим пеша. Почакай.
Изглежда като пряк път, ако следваме релсите.
Не.
Никакви релси. Ще вървим по прътя.
Това е двойно по-далече.
Тръгнете, по който път искате.
Аз няма да вървя по релсите.
Трябва да се движим зедно.
Виждам, че сте опаковали,
водопадът Тенеси е там.
Няма да лъжа, Харесва ми.
Страшно ми липсва.
Чувството на галещият бриз
направо си беше блажено.
Но месинговите гвоздеи... косата не прави мъжа,
мъжът прави мъжа.
Охрана, стрелба, смяна на прическата,
перчене пред дамите, зарибяваки..
Лашкай, за да не те лашкат.
Изглежда мъжете се променят.
Старая се.
Любопитно ми е защо.
Наистина е просто.
Както при всяко RPG, настолна, електронна или друга игра,
ключът към оцеляването е да си позволиш
да бъдеш оформен от определената среда.
Така придобиваш широк кръг от възможности,
позволявайки на една да обърне сценария и използва споменатите възможности,
за да оформи споменатата среда за максимално дълъг живот.
Казвам, че съм в процес на втория етап.
Промених се, адаптирах се. Аз съм оцелял.
Продължавай да си го повтаряш.
Промених се, адаптирах се. Аз съм оцелял.
За времето.
Не исках да го избирам пред вас там.
Просто..
Правите го грешно. Ето така.
Мерси.
Кой те научи.
Знаеш как да се биеш?
Извинявай, не исках да..
Много хора са ме научили на много неща.
След години, той просто ще бъде име сред списък с имена.
Добре, аз и тя ще го направим.
Вие ще стоите настрана, разбрахте ли?
Като жегла и предпазител.
Тик-тик-клик, лесна работа.
Това ли е мястото?
Да.
Добре.
Почти си готов да изплюеш камъчето
какво подяволите правим тук?
Дам.
Юджин.
Ще правим патрони тук.
Траех си за това
от няколко дни.
Хилтоп е пресъхнал, доставките са ни ограничени.
Така е не само коршумите са жизнено важни за защита,
но по закона по търсенето и предлагането,
пълният патрон сега е разменна монета.
Правим коршуми от какво да е.
Хабим обвивки, но чарковете са за нас.
И за нас, имам предвид мен.
И мислиш, че можеш да го направиш..
тук?
Само с това?
Е, изкопките ще искат яко търкане.
Ще трябва да съберем страшно много олово, но, да.
Аз най-категорично, почти сигурно, мисля, че мога да го направя тук.
Това, приятелю, е адски добро
оригинално мислине извън рамките.
От къде ще започнем?
Значи, трябва да кажем на Рик, да говорим с Оливия,
и да видим какви видове мониции би било най-добре да правим.
Само ще ви прекъсна, за да убия това нещо зад вас.
Спри се, Ред.
Заплюл съм си го.
Заплюването си е заплюване.
Заповядай.
Вземи си.
Пръви удар.
Втори удар.
Защо го...?
Заплюх си го.
Нямаш никакво право да...
Да какво?
Да те предпазя да не умреш?
Имах пълен контрол над ситуацията.
Имаше по-голям шанс да хванеш ла*но от чистия му край.
Ще ти позволя да се извиниш за казаното.
Защо и ти не го направиш?
Тими почти не ти изяде лицето, тъпако.
С цялото ми уважение, ма*ната ти.
Моля?
Да обезвреждам бродещи е точно по моята част,
така че, ма*ната ти, задето ми забраняваш.
Хайде да се разберем правилно.
Да си използваш главата, да правиш мониции,
това е по твоята част,
също както бродещите,
и живи и мъртви, са по моята част.
Ако искаш наистина да оцелееш за дълго в този свят,
те съветвам бързичко да научиш това.
Добре.
Благодаря за защитата ти.
Определено ми е нужна до Хюстън.
Но услугите ти не са вече нужни.
Самата честна истина.
Ти надживя своята полезност за мен.
Така ли било?
Самата истина.
Къде отиваш? Вкъщи.
Услугите ми не са нужни вече.
Намери си пътя обратно.
За*ник.
Ще разберем ли какво си закусвал?
Овесена каша.
Вече знаете.
Хей.
Искаш ли да ти държа чантите или...?
Да.
Ако ги сложиш на тезгяха, мога да ти кажа коя.
Не, ще ги вземем всички.
Сигурен ли си? Защото...
Не, добре съм.
Само една е.
Звъчи сякаш е заседнала.
Какво по дяволите правиш?
Нищо.
Хей.
Добре, че намери това място.
Опитах се да ти кажа, но не беше готов.
И двамата не бяхме.
Знам.
Е, по-възрастен или по-млад е?
По-възрастен.
С шест минути.
Моите родители излезнаха с това Д'енис/Ден'ис нещо
на един от техните гуляи.
Оживено, нали?
Нищо не го уплаши.
Беше смел.
И ядосан също.
Опасна комбинация.
Звучи сякаш сме имали един и същ брат.
Хей.
От тук е по-бързо, нали?
Има охладител там.
Може би е нещо, което може да използваме вътре.
Взехме това, за което дойдохме.
Не, не си струва главоболията, да вървим.
По дяволите.
Недей!
Оо, човече.
Повърнах си на очилата.
По дяволите.
Какво пък беше това?
Знаеш, че можеше да упраш там, нали?
Да, знам.
Чуваш ли ме? На кого му пука?
Можехте да умрете, убивайки тези Спасители,
и двете, но не умряхте.
Искате да живеете, рискувайте.
Така се прави.
Това направих.
За няколко газирани напитки?
Не.
Само за тази.
Наистина ли си толкова глупава?
Такава ли си?
Наистина питам. Толкова ли си глупава?
Имате ли някаква представа какво ми беше,
какво е това цялото нещо за мен?
Виж, имам тренинг в тая гадория.
Не го правя между другото,
като с шевовете и оперирането и ...
Помолих те да дойдеш с мен, защото си смел като брат ми
и понякога наистина ме караш да се чувствам в безопастност.
И исках да си с мен, защото си сам.
Вероятно, за пръв път в живота ти.
И защото си по-силен, отколкото си мислиш,
което ми дава надежда, че и аз мога да бъда също.
Можех да тръгна с Тара.
Можех да й кажа, че я обичам,
но не го направих, защото бях уплашен.
Ето това е глупаво.
Не да излезна навън тук, не да се сблъсквам с моята бъркотия.
И това ме кара да се чувствам зле,
че вие дори не се опитвате,
защото сте силни и сте умни
и защото и двамата наистина сте добри хора,
и ако не се...
събидуте...
и видите своя...
Вие ги изпускате сега!
Е, по дяволите.
Имаш ли нещо да ми казваш?
Ще прочистиш ли въздуха?
Ще стъпнеш ли толкова високо?
Не.
Не говориш много.
Все още се закачаш с нея.
Започва като ку*ка, но..
Трябваше да го направя. О, кое това?
Наистина не схванах.
Трябваше да те убия.
Дам, вероятно трябваше.
Ето ни и нас.
Крале на повдигането на въпроси, нали?
Кой повдигна този на кого?
Имах предвид, че само трябва да приемеш честната ми дума, но..
аз дори не се целех в нея.
Както казах, започва като ку*ка.
Нищо лично.
Виж, не ни харесва да започваме така ново бизнес предприемане,
но вие изострихте тона, нали?
Какво искате?
Съжалявам, скъпи, не запомних името ти.
Аз съм Д. или Дуайт.
Може да ме наричате и двете.
И?
Вие как се казвате?
Розита. Какво искате?
Е, Розита...
не е какво искам.
А какво ти и Деръл ще ни дадете.
Ще ни допуснете в малкият си комплекс.
Изглежда просто красиво там.
И ще ни позволите да вземем всико,
и който поискаме...
или ще пръснем мозъка на Юджин.
И след това твоя.
И след това неговия.
Надявам се да не се стига до там, наистина.
Не е нужно да умират повече хора.
Просто ще опитаме и ще започнем с един.
Сещаш се...
максимално въздействие, за да схванете правилно.
Така че, какво ще бъде? Ти ми кажи.
Искаш да убиеш някого, започни с нашият колега,
криещ се там за варелите.
Той е първокласен з*дник и го заслужава повече от нас тримата.
Иди и провери.
Отстъпление! Отстъпление!
Дарил, спри!
♪ Ще се ♪
♪ женя днес. ♪
♪ Параклисът е пълен ♪
♪ с кръстове и букети ♪
♪ Целуни ме завинаги ♪
♪ Където само смъртта остава... ♪
Рик идва.
Как е той?
Куршумът го одраска,
но добре, че си го върнахме, когато стана.
Антибиотиците които взехме биха могли да го предпазят от инфекция.
Могат да спасят живота му.
Това направи Денис.
Тук ли си?
Да.
Добре.
Не се опитвах да те убия.
Търсех перфектия момент.
Ами намери го.
Извиняваш ли се задето се усъмни в уменията ми?
Извинявам се, че се усъмних в уменията ти.
Ти знаеш как да примамиш някой за*ник, Юджин.
Имам предвид с най-голямо уважение.
Заповядайте на втория етап.
Не е нужно да ме каниш.
Бях тук за малко.
Просто чух.
Добре ли си?
Каза ми, че мога да избирам.
Ти можеше също.
Можеше да бъдат 30 години за нас сега.
Все още е много малко.
Ела вътре.
Ти беше прав.
Знаех, когато го каза.
Щеше ми се това да не трябва да свършва,
не по този начин.
Никога не съм искал да те нараня,
но трябваше така да стане.
Имаме толкова много неща..
хора, храна, лекарства, стени,
всичко, което ни трябва, за да живеем.
Но това което имаме ние, другите хора го искат също,
и тва няма да се промени.
И ако оцелеем тази заплаха и тя не е още свършила,
някой друг ще се върне да превземе това място,
и да вземе наще ресурси.
Обичам ви всички тук!
Аз също.
Дори ако трябва да убия за теб!
Аз немога.
аз Няма.
Рик ме отпрати и не смятах да се върна,
но много неща се случиха и аз поисках да остана.
Не издържам повече!
Аз немога да обичам някой,защото немога да убия за някой.
така че отивам там където трябва.
Не идвай след мен,моля.
Sync & corrections by honeybunny www.addic7ed.com