Лорд Порчестър?
Насам, госпожо.
В края на бара.
Здравей. - Здравей, Порчи!
Лесно ли намери мястото? - Таксиметровият шофьор го направи.
Разбира се. Чудесно.
Лорд Порчестър.
Дами.
Само на мен ли ми се струва или това място е леко нелепо?
Две от големите омрази в живота ми - хубавата храна и централен Лондон.
Помислих, че е място, подходящо за специално събитие,
ако искаш да зададеш специален въпрос.
В този миг ми се ще да съм поет, а не коневъд.
Ще се омъжиш ли за мен?
О, Порчи.
Това звучи като "не". - Не, не е "не".
Не, не, не, не, не, не, не. Не, не, не, не, не.
Това са 12 не-та. - Приемам.
При едно условие.
Че още не си влюбен в нея.
В коя?
А, в нея.
Знам колко близки бяхте и колко близки са семействата ви.
Вярно е. С нея бяхме близки.
Бях близък с баща й. Близък съм и със сестра й.
Семействата ни са близки.
В много отношения, и говоря като коневъд, щеше да е сполучлив съюз.
Идеален съюз. - Не отричам.
Само че това никога не е влизало в сметките.
За нея винаги е съществувал само Филип.
Ами за теб?
Съществуваш само ти.
Лилибет?
Правилно, Джок. Да, ще му предам. Благодаря.
Сигурна съм, че ще се зарадва. Дочуване.
Печелиш ли?
Не. Имаше един кратък, измамен момент,
когато помислих, че съм успял. Че съм го уловил.
Но един погрешен щрих и отново ми се изплъзна.
Току-що разговарях с Джок за 80-тия ти рожден ден.
Не го споменавай.
Понеже се пада на същия ден с откриването на парламента,
са решили да съчетаят събитията
и да държат прием в твоя чест в Голямата зала.
Много хубаво.
Греъм Садърланд ще е.
Кой? - Художникът.
Ще нарисува портрета ти. - Какъв портрет?
Официалният портрет, поръчан и от двете камари. Твоят подарък.
Садърланд? Не съм го чувал.
Той има завидна репутация. Модернист е.
Едва ли мога да се доверя на модернист с английско име.
Дай ми немски модернист. Или италиански.
На тях им приляга да поставят ново начало.
Какво ще променя един англичанин?
Чудесно е отново да съм у дома след толкова дълго отсъствие.
Хирургът, който ме оперира ми каза вчераа, че всичко е минало добре.
Ще ми е нужен допълнителен период да се възстановя, да наддам на тегло,
но друго тревожно няма.
Както казах, чудесно е отново да съм у дома.
С нетърпение чакам да се върна на работа възможно най-скоро.
Благодаря!
Ало? - Порчи? Дано не те безпокоя.
Божичко. - Безпокоя ли те?
Не. - Хубаво.
Става дума за Ореол. Мисля, че допускаме грешка.
Трябва да поведе още в началото. - А аз мисля, че грешиш.
И двама знаем, че не може да бъде удържан естествено.
Опитвали сме да го удържим срещу Дариъс преди. И Дариъс победи.
Онова беше на "Гинийс" - една миля.
А това е "Крал Джордж". Миля и половина.
Какво ще правим, ако се разиграе преди надбягването?
Той винаги се разиграва. Такъв си е.
Изобщо не ми се струваш разтревожен.
Нещо друго?
Ако може, да повторя още веднъж,
че трябва да започнем устремно и да бягаме при добра скорост.
Отбелязано. - И аз понякога съм права, да знаеш.
Дори ти си казвал, че имам добра интуиция.
Така е. И може един ден да съжалявам.
За това и за много други неща. - Мили боже. Като например?
Лека нощ.
Г-н Садърланд, г-н министър-председател.
Добро утро. - Как сте?
Добро утро, здравейте. А вие? - Добро утро.
Как сте, сър? За мен е чест. - Не. Честта е моя.
Та къде ме искате?
Как ще ме изобразите - ласкателно или реално?
Ще ме нарисувате като херувим или като булдог?
Предполагам, че има много на брой господа Чърчил.
Да, така е.
Е, докато го търсите,
може и да ви склоня да не сте съвсем акуратен.
Защо? Акуратността е истина. - Имаме фотоапарати, за да сме акуратни.
Живописта е по-висше изкуство. Аз самият рисувам по малко, знаете.
Да, сър, знам.
Никога не позволявам на акуратността да попречи на истината, ако не искам.
Щом видя някакъв пейзаж, който ми харесва,
а ми се иска фабриката на заден план да я няма,
я пропускам.
Г-н Садърланд, разкажете ми, интересно ми е. Как работите?
Първо, ще направя няколко снимки,
ще са ми полезни за сверяване, след като се върна в ателието.
След това ще направя няколко скици с въглен,като изучавам главата, ръцете,
а после ще довърша скиците.
Само рисуване ще стане в ателието ми, у дома.
Възразявате ли? - Всичко е наред. Продължавайте.
Каква поза ви идва наум?
Седнал.
Може да съм станал. Ще съм по-внушителен. Динамичен.
Така може да изглеждам по-млад.
Картината не трябва ли да почете достигането на определена възраст?
Четири по двадесет, Уинстън.
Седнал е по-държавнически. - О, държавнически.
Каква глупост.
Да, съгласна съм.
Пура или без пура?
Без пура.
С одеждите на Ордена на жартиерата или без? - Нищо изискано.
Нищо грандиозно.
Облечен просто като парламентарист.
Колко прозаично.
Той ми хареса. - Да, личеше си.
Беше запленена, изчервяваше се като момиченце.
Той е направо "леле"! - "Леле"?
Висок и хубав, мрачен. Малко като Хийтклиф.
Иска да има пълен контрол.
Всеки художник, който си струва, ще настоява за това.
Не искаш някой да те ласкае. - Напротив.
Не, не искаш.
Пък и пределно ясно е, че е твой почитател.
Не ставай глупава. Надушвам социализма му.
Дори социалистите признават, че спаси страната.
Скърцайки със зъби.
Притежавам закрилническия инстинкт на любяща съпруга
и ти казвам, че не е наемен убиец.
Вижте. Вижте това.
Ореол, Ореол на кралицата, конят на кралицата, следван от...
Не е ли чудесен?
Не е ли умен?
Не, той победи.
Беше напълно прав.
Толкова е умен! - Знам. Знам.
Какъв шампион. - Какъв шампион.
Добро момче. - Здравей.
Помня, когато баща ти ми се обади.
Когато той се роди. От Хиперион и Анджелола.
Дадохме му първото мляко. Помниш ли?
Докато растеше, всички смятаха, че по-големия му брат ще е звездата.
Твоят умен татко имаше интуиция за този.
Роден да губи. - Той го подкрепи.
И губещият се превърна в звезда. - Да, и в любимия му кон.
Какво следва за нашия шампион?
Получихме покана за надбягванията "Лоръл Интернешънъл".
В Америка? - Да, следващия месец.
Той на колко е - на четири? Отсега е в края на по-възрастните.
Ако искаш мнението ми... - Затова те помолих да дойдеш днес.
Искреното ми мнение е, че бих се замислил да го пенсионирам.
На върха на славата му.
Най-добрият кон на средни разстояния в Европа с пазарна стойност до небето.
Остави го да ти спечели добри пари като жребец.
Учудена съм, че ще пропуснеш възможност да отидеш в Америка.
Защо?
Ами, оттам е приятелката ти,
нали?
Годеница. - Годеница? Божичко.
Коя е тя? Надявам се, че е богата. За да можеш да поддържаш конюшните.
Всъщност, е от рода Портсмут. - Мили боже. Значи не е богата.
Има малко пари. Но е луда по конете. Е, налага се.
Мисля, че би я одобрила.
Може ли да се запозная с нея? - Ако обещаеш да не я плашиш.
И защо бих я уплашила? - Нали си кралицата!
Само от време на време. - Непрекъснато.
Това те прави ужасяваща. Чувала е много за теб.
От кого? - От мен. Някои неща са хубави.
Този, когото изпусна.
Какво? - Винаги е бил влюбен в теб.
Порчи? Пълни глупости.
Той лично ми каза. Една нощ, беше си пийнал.
Не се брои.
Когато мъжът си пийне, истината излиза наяве.
Не. Тогава излизат безумия. Пък и имаме общи интереси.
Конете не са интерес. Те са ти страст.
Която съпругът ти не споделя. - Той има други страсти.
И аз така дочух.
Сър. - Добро утро.
Държавният секретар по външните работи дойде, сър. Да го поканя ли?
Не.
Не тук.
Съжалявам, че те накарах да чакаш.
Тъкмо на място.
Не това имах предвид.
Грозотата витае във въздуха, Антъни. - Нямам нищо красиво за казване.
Тогава казвай какво трябва, стовари грозното и си върви.
Имам по-важна работа.
Много добре.
В някакъв момент
всеки лидер трябва да си зададе въпроса дали запазвайки длъжността си
дава на страната
или взима от нея. Дали помага или вреди.
Ще ти обърна внимание, че от известно време
ти взимаш и вредиш.
Затова съм дошъл при теб, от името на партията и страната,
и за последен път, Уинстън,
те моля да се оттеглиш. - След време. В подходящия момент.
Подходящият момент беше преди 9 години, когато загубихме изборите заради теб.
Отмъстих за онова поражение, печелейки последните избори.
Аз ги спечелих, Уинстън! Аз ги спечелих!
Хората гласуваха за консерваторите с ясните очаквания,
че ще дадеш път на мен. - Това са пълни глупости!
Гласуваха за консерваторите, защото не понасят социализма!
Инфлацията е вън от контрол.
И с всяка грешна преценка, с всяка грешна сметка,
с всяко твое изказване,
апетите за връщане към лявото нарастват!
Внимавай, Антъни,
твърде много вълнения няма да ти се отразят добре така скоро след операцията.
Казва го мъжът, който само преди два месеца на практика умря.
Значи ставаме двама. - Аз се излекувах.
Не това разправят. Превърнал си се в сянката на предишния човек.
И когато ходиш, хапчетата дрънкат вътре в теб!
Но притежавам нещо, което ти вече няма да видиш.
Чист здравен картон. - И Сталин казваше същото.
А умря, търкаляйки се на пода!
Г-н Садърланд е тук.
Здравей, Антъни. - Антъни тъкмо си тръгваше.
Здравей, Клеми.
Да, тъкмо си тръгвах.
Ето ги и тях.
Добро утро.
- Сър, това е съпругата ми, Катлийн.
Тя ми помага понякога. Дано нямате нищо против.
Насам.
Какво използвате? - Молив.
Да. Но от кой вид?
4В или 6В, не съм сигурен.
Това е 6В.
На каква хартия? - Хартия за рисуване.
Предпочитам онази от тежкия памук, студено-пресована, с неизрязани краища.
Напоена с желатин.
Колко картини завършва съпругът ви за година, г-жо Садърланд?
Три-четири.
Ще познаете ли колко средно правя аз?
Десет? Петнадесет? - Шестдесет!
Разбира се, аз съм само любител, ентусиаст.
А не изтъкнат художник като съпруга ви.
Отнема му време.
Насам.
Попрочетох нещичко за вас, г-н Садърланд, след последната ни сесия.
Така ли? - Да. Много интересно.
От прочетеното разбрах, че това е ново за вас, портретистиката.
Едва ли някой започва с желанието да стане портретист.
В търсенето на своето призвание, сте опитали по малко от всичко.
Вярно е. Започнах да рисувам доста късно.
И след като сте го открили, няма да го изоставите, нали?
Да. Разбирам ви отлично.
Как е, г-жо Садърланд?
Има истина.
Ще ми позволите ли да надзърна? - Не.
И защо не? Бих могъл да ви дам съвет.
Все пак, познавам това лице по-добре от вас.
Ако сте направили врата твърде дебел, а ръцете - твърде дълги, ще ви кажа.
Общо взето хората
слабо разбират кои са.
Човек трябва да пропусне много от себе си, за да оцелее в живота.
И смятате за своя отговорност да извадите всичко това навън?
Определено. Доброто, както и лошото.
Съсредоточете се върху доброто и всичко ще е наред.
Не рисувате само мен.
Рисувате министър-председателя на Обединеното кралство на Великобритания
и Северна Ирландия и всичко, което олицетворява тази велика длъжност.
Демокрация. Свобода.
Най-висшите идеали на управлението и лидерството. Запомнете го.
Да? - Лорд Порчестър, ваше величество.
Благодаря. - Включвай.
Порчи? - Само каква суматоха.
Кое? - Докато се свържа с теб.
Обадих ти се малко след 9 сутринта. Вече минава обяд.
Недей да преувеличаваш. Но, да, знам, вбесяващо е.
Казвай.
Поиска да ти нахвърлям числа що се отнася до Ореол.
Въпреки че имам числова дислексия, генетично е, боя се,
като високото чело.
Направих сметките, виж дали ще ти помогнат да решиш.
В течение на живота му като кон за надбягвания,
Ореол ти е донесъл малко над 40 000 паунда.
Божичко.
Ако решиш да го направиш жребец, може да ти докарва много повече.
Той е прочут шампион, с превъзходно родословие.
Или да го дадеш в кралската ферма "Уълфертън" на висока цена.
Значи имаме решение.
Хубаво.
Междувременно, ще поискам да ти осигурят пряка линия.
С теб? - Да, с мен. Защо?
Има ли някой друг тук, с когото искаш да разговаряш?
Не. - Хубаво.
Какво означава "висока цена"? Трябват ми числа.
По 400 паунда. - За... Бум? Тряс?
Опитвам се да намеря по-малко звукоподражателен израз за...
Знам за какво. - За чукане.
За оплождане.
Оплождане? - Да, правилният термин за...
Конско чифтосване? - Да.
Колко ще спечелиш за година?
За година Ореол може да оплоди 40 кобили.
Ще донесе около 16 000 паунда. - Браво на него.
Като жребец може да стане баща
на 500, 600 кончета,
което ще ми донесе над 200 000 паунда.
Ще създаде цяло поколение.
Да. - Баща на всички кончета в конюшните ни.
И във всяка друга конюшня, която може да си го позволи.
Да.
Разбирам, та след време всеки кон
може да е родственик на Ореол.
Да, предполагам. - Като стария Карнавърн.
Кой?
Бащата на приятеля ти Порчи.
Порчи? - Не, повтарям, неговият баща.
Да, и двамата се казват Порчи. - Не беше ли такава клюката?
Каква клюка? - Ами, баща му имал толкова връзки,
че е родственик на цяло поколение британски аристократи.
Незаконнороден "Порчи" във всеки изтъкнат дом в страната.
Високи чела навсякъде.
И числова дислексия. - Какво?
Нищо. - Какво?
Нищо!
Майкъл!
Скъпо момче!
Лека нощ. - Лека нощ.
Нека те огледам.
Великолепно. - Ще тръгваме ли?
Хайде. Красив си.
Как е той? - Бива, сър. Насам.
Добро утро. - Добро утро.
Този път няма съпруга? - Няма.
Помолих я да не идва.
Понеже е последната ни сесия, исках да сме съвсем сами.
В мълчание за предпочитане. - Добре. Ще съм послушен.
Напълно разбирам необходимостта от концентрация.
Рисуването на картина е като водене на битка. Кървава битка.
При гладиаторска битка на живот и смърт, художникът побеждава или губи.
Вие побеждавате ли? - Надявам се.
Дали ще ми хареса?
Мисля, че искате твърде много.
Утешавам се с факта,
че личното ви творчество е така искрено и разкриващо.
Благодаря за комплимента.
Има ли определени творби, привлекли вниманието ви?
Мислех си най-вече за езерцето със златните рибки в Чатуел.
Езерцето? Защо езерцето? Просто езерце.
Много повече от това е.
Подкрепя го фактът, че сте се връщали там отново и отново.
Повече от 20 пъти.
Ами, да, защото представлява техническо предизвикателство.
Убягва ми. - Може би сам убягвате на себе си, сър.
Затова е по-разкриващо от автопортрет.
Това са глупости.
Заради водата и светлосенките.
Измамата. Рибата отдолу.
Цялото ни творчество е несъзнателно разкриващо
и смятам, че важи изключително за вашето езерце.
Под спокойствието, елегантността и игратата на светлината по повърхността
видях честност и болка, ужасна болка.
Самото рамкиране ме наведе на мисълта, че сте искали
да видим нещо
под всички безмълвни цветове, надълбоко във водата.
Ужасно отчаяние.
Криещо се като Левиатан. Подобно на морско чудовище.
Видели сте всичко това? - Да, видях го.
Може би това говори повече за вас, отколкото за мен?
Може би.
Може ли да ви задам въпрос, г-н Садърланд?
За една от картините ви. Нарекли сте я "Пасторална сцена".
С чворестото и изкривено дърво.
Онези големи, грозни петна чернилка.
Стори ми се зловещо.
Откъде се появиха?
Много сте проницателен. Беше мрачно време. Моят...
Моят син - Джон, почина, на два месеца.
Божичко. Съжалявам.
Да. Благодаря ви.
Имате пет, нали? - Четири.
Мериголд беше петото.
Напусна ни на
две години и девет месеца. Имаше отравяне на кръвта.
Много съжалявам. Нямах представа.
Спряхме се на името Мериголд,
защото имаше чудесни златни къдрици.
Най-невероятният цвят.
За жалост, макар и милостиво да ми беше спестено,
не присъствах, когато тя умря.
Когато се прибрах у дома, Клеми
виеше като ранено животно.
Купихме Чартуел година след като Мериголд умря.
Тогава добавих...
езерцето.
Погледнете насам.
Благодаря.
Е, благодаря.
Беше удоволствие.
С нетърпение чакам да го видя.
Здравей. - Здравей.
Ще тръгваме ли? - Да.
Понеже е дебют за Ореол и не бива да разчитаме на случайността,
съм довел три различни кобили.
Много рядко принудителните срещи са плодотворни.
Ако някой иска идеалното конче,
трябва да бъде подготвен да чака идеалното чифносване.
Да започваме?
Запознай се с Неокрация. - А, конят на Ага Хан.
Същият. - Да.
Наскоро пенсионирана и с добра история на победителка.
И с чудесен нрав.
Единственото ми притеснение е,
че е прекалено... - Срамежлива?
Тревожа се, че ако ги оставим двамата, нищо няма да излезе.
Затова доведох и Турска кръв.
Съвсем различно предложение.
Силна, волева, самата със страхотна спортна история.
Развъждане на най-доброто с най-доброто.
Долавям "но".
Спомням си, че твоят Ореол си пада малко чувствителна душа.
Ще ми е неприятно, ако бъде сплашен или претърпи поражение,
изправен пред пламенна кобила-воин като тази.
Много мило от твоя страна, Порчи.
Ето защо имам добро чувство за третата ни кандидатка.
Изплакни очи с Темпъл Бар.
Пламенна чистокръвна кобила с поредица от победи.
Може би е малко млада.
Само на три години.
Но това не ни пречи, нали?
Незабавно привличане. - Да, признавам, тази ми харесва.
Изглежда чувството е взаимно.
Прекрасна си.
Телеграмите валят днес на ул. "Даунинг",
за да пожелаят на сър Уинстън Чърчил честит 80-ти рожден ден
на този 30-ти ноември.
Пристигат от цялото земно кълбо...
Честит рожден ден, скъпо мое старо мопсче.
Време ли е? - Да, госпожо.
Добре.
Седни, Майкъл. - Благодаря ви, госпожо.
Уестминстър Хол, ням свидетел на близо хилядолетна история
е сцената за поздравления по случай рождения ден на сър Уинстън.
За мен е голяма чест да съм тук днес.
Никой политик досега
не е бил удостояван с такава почест.
И съм дълбоко благодарен.
Наясно съм, обаче,
че след като съм служил на страната си
за 54 от 80-те ми години
"оставка"
е думата, която витае във въздуха.
Поводът е идеален,
сцената е поставена, публиката се е събрала,
готова за изключителна прощална реч.
Има само един проблем - актьорът в главната роля си е забравил текста.
И вместо да се оттегли, той излиза на бис.
О, боже, играе си с тях.
Когато политическите ти колеги са достатъчно мили
да ти подарят портрет от амбициозен модернист,
човек трябва да се запита:
"Подарък ли е или проклятие?"
Г-н Садърланд, художникът, и аз
доста си поговорихме, докато му позирах.
Напомних му какво е заложено.
Този портрет не е само на мен,
но и на длъжността, която олицетворявам.
Всъщност, цялата ни система на управление.
Та, най-накрая,
с нетърпение ще открия тържествено тази картина.
Чудесна, патриотична творба на модерното изкуство.
Защо сте дошли?
Разбрах, че не одобрявате картината.
Така е. - На какво основание?
Това не е картина. А унижение!
"Как да го нарисувам днес?"
А! Ще седи на стол, все едно се изхожда.
Съкрушено, увиснало, жалко създание, което се гърчи ли гърчи!"
Не това беше видяно. - Така стоят нещата.
Няма да го приема. - Едва ли е разумно да откажете.
Поръчан е съвместно от депутатите и на двете камари в парламента,
в знак на почит.
Е, трябвало е да го възложат на художник, изпитващ почит,
вместо на Юда, размахващ своята четка-убиец.
Погледнете го! Предателство спрямо приятелството.
Непатриотичен, изменнически,
страхлив удар от индивидуалистичното ляво.
Що се отнася до приятелството... - Явно е нямало такова.
Приех поръчката, защото ви се възхищавах
и посредством опита започнах да ви се възхищавам още повече.
И превръщате в чудовища всички, на които се възхищавате?
Това не е отмъщение. А изкуство. Не е лично.
Вие сте загубена душа.
Нарцисист без посока и увереност.
Моля ви, сър. Не преувеличавайте. Дайте му време.
През цялото време показвах скиците на съпругата ви.
Тя отбеляза колко са точни. - Именно там е работата.
Не пресъздава достоверно моя образ!
Напротив, сър. - Не е вярно! Жестоко е!
Старостта е жестока!
Щом виждате упадък, то е защото има упадък.
Щом виждате слабост, то е защото има слабост.
Не нося вина, че е така.
Отказвам да прикривам и замаскирам каквото виждам.
И ако сте въвлечен в някаква битка, тя не е с мен.
А със собствената ви слепота.
Трябва да си вървите.
Той е прав.
За кое? - Аз съм мъжът от картината.
Окаян и разлагащ се.
Не мога да продължавам. - И преди си го казвал.
Този път го мисля. Уморен съм.
Достатъчно ли ти дойде?
Да, любов моя.
Този път наистина.
Добре.
Разбира се, знаех, че ще се случи.
А да си призная, имаше един-два пъти,
когато даже се надявах.
Молили сте се, несъмнено.
Беше забележителен служител на своята страна.
Благодаря ви, госпожо. - Не, Уинстън, от името на всички ни
ти благодаря.
И искате г-н Идън да поеме властта? - Да.
Е, ще го зарадва.
За ден или два може дори да спре да ме проклина.
А после ще бъде затрупан с работа, която никой човек не може да свърши,
и пак ще ме проклина, че съм му я възложил.
Не му го казвайте преди да се заеме с нея.
Няма, госпожо.
И така...
Това последната ни аудиенция ли е?
Да.
Как ще се справя без вас?
Ще се справите, госпожо.
Нямам на какво повече да ви науча. Ето защо е дошло време да си отида.
Ваше величество.
Спри.
Да преименуваме лондонското летище?
Искам нещо по-лично за Уинстън.
Ами вечеря?
Тук? Или в двореца Бъкингам? - Не, там.
На ул. "Даунинг"? - Да.
Ще бъде голям комплимент. Вие с Филип да вечеряте там.
Ще попитам Филип.
Не, ще съобщиш на Филип. - Мамо.
Вечеря? На ул. "Даунинг"? Боже! Защо не?
Хубавица ли е, как мислиш?
Ако бях жребец, дали щях да си падна по нея?
Привличат се не по външен вид, а по миризма.
Ясно. Тя мирише ли хубаво? - Е, ще видим.
Хайде. Хайде.
Приличат на нас, миличка, когато се ухажвахме.
Полека, давай. - Шшт. Ще замълчиш ли?
Да, виж. Ето така! - Добре.
Добре.
Дръж я здраво. - Здраво.
Стана работата.
Отдръпни се.
Да, ето на. - Добро момиче.
Добро момче.
Това ли беше?
2000 лири за това?
Стига да е свършил каквото трябва и даде плод, нямам нищо против.
Браво, Порчи!
Да, наистина. Браво, Порчи.
Чух, че са му дали пряка линия.
На кого? - На Порчи.
За да може да се обажда директно.
Узнах, защото исках да осигуря една и за Майкъл, но ми отказаха.
Да.
С обяснението, че не бил член на семейството.
Порчи все едно е от семейството. - Така ли?
Да. Част от мебелировката.
Гледай да не седнеш върху него в скоро време.
Явно мина добре. - Да, добре мина.
Добре ли си?
Ще ни оставиш ли, моля? - Да, госпожо.
Нямам какво да крия от теб. Изобщо.
Порчи е приятел.
И да, имаше такива, които предпочитаха да се омъжа за него.
Всъщност, бракът с него можеше да се окаже по-лесен.
Можеше да се окаже по-сполучлив от нашия.
Но за съжаление и притеснение на всички,
единственият човек, когото някога съм обичала си ти.
Можеш ли честно да ме погледнеш в очите и да кажеш същото?
Можеш ли?
Моля за тишина за нейно величество, кралицата.
Милорди, дами и господа.
Скъпи Уинстън и лейди Чърчил.
Имам пълно доверие на сър Антъни.
Под негово ръководство страната ще има големи постижения,
но ще е безполезно да се преструваме, че той или друг от приемниците,
които някой ден ще заемат длъжността му,
ще е в състояние
да замени моя първи министър-председател,
на когото съпругът ми и аз дължим толкова много.
За чиито мъдри напътствия през ранните години на царуването ми
винаги ще бъда дълбоко благодарна.
Вярно!
Ще ви помня винаги заради вашето великодушие
и смелост.
Заради неизчерпаемия ви хумор.
Роден от ненадминатото ви умение да си служите с английския език.
Утешавам се с факта, че докато губя конституционален съветник,
печеля мъдър наставник,
към когото винаги да се обръщам за помощ и подкрепа
през идните дни.
Нека да са много. - Нека да са много!
превод: teali