Айвар! Досега във "Викинги"
(вика) Заловете го!
Защо ти отне толкова много да се върнеш?
Беше част от по-голяма и
- смела стратегия. - (смее се)
Мислех, че искаше да намериш начин
нашите хора да печелят взаимно.
Реши, че убивайки хората ми, ще спечелим и двамата?
Съжалявам.
Трябва да ме убиеш.
Синовете ми знаят, че съм дошъл в Уесекс, за да те видя.
Какво мислиш, че ще направят след като разберат за смъртта ми?
Не мога да те убия.
Тогава ме предай на крал Ейла.
Остави синът ми Айвар да се прибере.
А в замяна?
Ще кажа на Айвар да каже на братята си,
че крал Ейла е изцяло виновен за смъртта ми.
Не се страхувай.
♪Още, дай ми още♪
♪Дай ми още♪
♪Ако имах сърце, можех да те обичам♪
♪Ако имах глас, щях да пея♪
♪След нощта, когато се събудя♪
♪Ще видя какво ще донесе утрото♪
♪Аааааа аааааа♪
♪Ако имах глас, щях да пея♪
(диша дълбоко)
(вериги дрънчат)
(отваря се врата)
(затваря се врата)
Кораб чака синът ти Айвар да го закара обратно до кралството ти.
Капитанът иска да замине днес.
Трябва да се сбогувам с него.
Ще ти го доведат.
Искам да говоря с него насаме.
- (чукане на вратата) - (вратата се отваря)
(въздиша)
Имаме заповеди да изведем сакатия.
Имам добри новини.
Крал Екбърт е уредил лодка.
Отиваш вкъщи.
Няма да ида без теб.
Няма да ме освободят.
Трябва да умра.
(насмешничи)
Тогава и аз ще умра.
- Мисля да бъда изгорен жив. - не ставай глупав.
Не искам да умираш.
Много по-важно е ти да останеш жив.
(дрънчат вериги)
(Лодброк ръмжи)
Хората си мислят, че не си заплаха.
Но аз знам друго.
От всичките ми синове, аз исках да доведа теб тук
и мисля, че ти си
най-важният за бъдещето на нашите хора.
Готов съм да ти повярвам.
Млъкни и слушай, идиот такъв.
Имаш много способности и гневът е подарък.
Това, което е тук е подарък.
Не мислиш като другите.
Ти си непредсказуем.
И това ще ти послужи добре.
Използвай гнева си смислено
и ти обещавам, синко,
че един ден, целият свят
ще знае за Айвар Безкостния.
Искам...
Искаше ми се да не бях толкова ядосан през цялото време.
Тогава би бил нищо.
Можеше да бъда щастлив.
Щастието е нищо.
Само се шегувах, идиот.
(Лодброк въздиша)
Екбърт ще ме предаде на крал Ейла,
който ще ме убие.
Ако този Ейла те убие,
тогава аз и всичките ми братя ще го потърсим за отмъщение,
знай го.
Да.
О, ти трябва да търсиш отмъщение,
но не от Ейла.
А от Екбърт.
Всички винаги ще те подценяват.
Трябва да ги накараш да си платят.
(подсмърча)
(поема си въздух)
(Айвар плаче)
Ще, татко.
- Бъди безмилостен.
(Айвар ридае)
(вратата се затваря)
(вагонът думка)
Мърдай!
- Изнасяй се! - (кон пръхти)
Бих желал нещата да стоят другояче,
но нямам силата да ги променя.
(издишва рязко)
Трябва да направя нещо, което не пожелавам на никого.
Трябва да разруша нещо,
някого,
наистина велик.
И трябва да осъдя приятел на смърт. (диша разтреперано)
(въздиша)
(подсмърча)
Нямаш избор.
Така ли?
Наистина ли е така?
Значи просто да си измия ръцете от него?
Подобно на Пилат Понтийски?
(Екбърт се подсмихва)
Не се и съмнявам, че Ейла ще се наслади на гледката на твоята смърт.
Ммм.
Сигурен съм, че ще го превърне в голям спектакъл.
(Лотброк се подсмихва)
Значи ще имам възможността да говоря?
Ще говоря за боговете,
за моята наслада от влизането във Валхала.
(веригите дрънчат)
(въздиша)
Въпреки да не го вярваш.
Не го.
Но синовете ми го вярват.
Хората ми също.
Вярата е важна за тях толкова,
колкото и за теб, крал Екбърт.
- (въздиша) - (веригите дрънчат)
(диша тежко)
(вратата изскърцва)
- (духа вятър) - (подиграва се)
(кон цвили)
(гръмотевици трещят)
(кон цвили)
(гръмотевица се разбива)
(конете продължават да цвилят)
Това беше на баща ти.
Нека те утеши така,
както утеши мен.
Благодаря ти.
Никога няма да те забравя.
Мисля, че ще те успокои да знаеш, че в края на крайщата...
Ателстан избра твоя бог.
Войници, обърнете се!
Затворническият ескорт,
Напред!
(вагонът тръгва)
(птички чуруликат)
(конете пръхтят)
- Слушал съм много за теб.
Осем стъпки висок,
убил хиляди от моите сънародници,
яде деца.
Последното не е вярно.
(кочияшът се смее)
Може би нито едно от тях не е вярно.
Все пак,
мога да помириша страха на всички наоколо.
Ужасени са, че ще ги убиеш. (подсмихва се)
Кажи ми,
как ще избягаш?
Нямам намерения да бягам.
(пазач говори меко)
(прошепва на познат език)
- (веригите дрънчат) - (пазачът издишва)
(крещене)
(задъхва се)
(вятърът духа)
Екбърт?
(вратата се затваря)
Хмм.
(конете цвилят)
Няма да стигнем далеч на празен стомах.
- Къде сме? - (кочияшът се подсмихва)
Не знам.
Питай конете.
Те знаят.
Ти си сляп.
Със сигурност съм.
Но конете знаят пътя.
Но не се тревожи,
аз мога да те видя, Рагнар Лотброк.
Мога да те видя.
(смее се)
Кога ще пристигнем при крал Ейла?
Не и до утре.
(присмива се леко)
Ще мине поне още един ден преди да умра.
Ти и твоите богове грешите.
Виждаш ли, аз водих съдбата си.
Аз създадох хода на живота и смъртта си.
Аз. Не ти. Не боговете.
Аз.
Беше моя идея да дойда тук и да умра.
Ти вярваш на това,
затова е вярно за теб.
Не вярвам в съществуването на боговете.
Човекът е господар на собствената си съдба, не боговете.
Боговете са човешкото творение, за да дадат отговорите,
които са твърде уплашени да дадат сами.
Може и да си прав, Рагнар Лотброк.
Аз съм само Гадателят.
Вървял съм сред най-ниското на мъртвото.
И съм потърсил смисъл.
И може и да съм бил сгрешил.
Какво каза?
Нищо не съм казал.
(колелата тракат)
(магарето сумти)
Братко.
(птиците пищят)
(конете пръхтят)
(камбана звъни в далечината)
Едмънд: В името на Отца...
(хората крещят)
(монасите крещят)
Не ме убивай.
- Без Божията дума
има само тъмнина.
(камбана звъни в далечината)
(диша тежко)
(задъхва се)
(конете цвилят)
Много време ти отне да се върнеш, Рагнар Лотброк,
но най-сетне си тук.
И благодаря на Бог и всичките му ангели,
че си спазих обещанието
и съм все още жив, за да бъда свидетел на този ден.
И се кълна,
че преди да умреш,
ще изкупиш греховете си пред моите сънародници.
(вятърът свири)
(клетката скърца)
(подигравки)
(подиграването продължава)
(сумти)
Изгорете кучето!
(смее се)
(веригите дрънчат)
(продължава да се смее)
(клетката скърца)
(вятърът свири)
(птички чуруликат)
(стене)
Това е добър ден, Рагнар Лотброк.
Защото това е денят,
в който душите на всеки невинен християнски мъж, жена, дете,
които ти и твоите езичници убихте,
ще избягат от тяхното чистилище и ще пеят Алелуя.
Защото аз съм делото на Господ.
Бог ме е избрал, без съмнение,
като инструмент за неговата преценка.
- (стене) - (всички се радват)
(дави се)
(всички ритат)
Да! Убийте го!
Ставай! Удари го! Ставай!
- Оставете го!
- (стене) - Изправете го!
- Доведете го!
(сумти)
(задъхва се)
Помоли за опрощение.
(хрипти)
(сумти)
Затова трябва да плаваме на запад.
Чувал съм такива приказки, Роло.
Велики градове и съкровища.
Съкровища от злато и сребро, и нов бог.
(стенене)
Помоли за опрощение.
(сумти)
- (прибира се меч) - (Лодброк стене)
(ръженът цвърчи)
(Лодброк сумти)
- (цвърчи) - (сумти)
Помоли за опрощение.
(сумти)
(поема си дълбоко въздух)
(измъчено дишане)
(диша тежко)
(сумти)
(преглъща)
(почуква)
(сумти)
(кашля)
(сумти)
Как малките прасенца ще грухтят,
когато разберат как старият глиган е страдал.
(сумти)
(издишва тежко)
(сумти)
(веригите дрънчат)
(диша тежко)
(задъхва се)
- (клетката скърца)
(кучета лаят)
(вятър свисти)
Братко.
Отче наш, Който си на небесата..
Отче наш,
Който си на небесата...
- Да се свети Твоето име. - (камбана звъни)
Да дойде Твоето Царство, да бъде Твоята воля както на небето, тъй и на земята
Насъщния ни хляб дай ни днес
и прости нам дълговете ни
както и ние прощаваме на нашите длъжници.
И не въведи нас в изкушение,
но избави ни от Лукавия.
Амин.
На въжетата!
Дърпай!
Не нам, Господи.
Не нам, а на Твоето име да отдадат слава.
Техните идоли са сребро и злато,
работа на човешките ръце.
Имат усти,
но не говорят.
Очи имат те,
но те не виждат.
(тълпата тържествува)
(крещи)
Да!
(крещи)
(докосва с устни неопределено)
(змии съскат)
Избави ме, Господи, от злия човек.
Пази ме от насилника.
Наистина праведните...
...трябва да славословим Твоето име.
Праведните
ще живеят в присъствието Ти.
О, Господи, чуй молитвата ми.
(клетката скърца)
(листата шумолят)
(издишва)
Радва ме да знам, че Один се подготвя за празник.
Скоро ще пия ейл от изкривени рога.
(веригите дрънчат)
Този герой, който идва във Валхала,
не се оплаква от смъртта си!
Аз не ще вляза в залата на Один със страх.
Там ще чакам синовете си, да се присъединят към мен.
И когато го направят,
аз ще се наслаждавам на своите разкази за триумф.
Аси ще ме посрещне!
Смъртта ми идва без извинение!
И приветствам валкириите да ме повикат у дома!
Избави ме, о, Господи,
от моите врагове!
(тупва)
(змии съскат)
(сумти)
(продължава да сумти)
(сумти)
(скърца)
(капитанът говори)
(птичките пискат)
(хрипти)
Къде е баща ни?
Къде е Рагнар?
Крал Екбърт го предаде на крал Ейла,
знаейки, че Ейла би го убил.
Защо би го дал на Ейла?
Няма значение.
Баща ни вероятно е мъртъв сега.
И ще трябва да отмъстим за него.
Това има значение.
(издишва леко)
(вятърът вие)
Имаме да ти кажем нещо.
Убе?
Майка е мъртва.
Вярно е.
Лагерта я уби.
Сега Лагерта е кралица на Категат.
И майка е мъртва.
(диша разтреперано)