За жалост трябва да обявя, че ще си имаме издънка Енис-Пенвенън. - Дете!
Как си, Морвена? - Не бива да ме виждат тук, с теб.
Оказа се, че в крайна сметка не съм бременна.
Племенникът ми би трябвало да се подготвя за изборите.
С Франсис Басет постигнахме съгласие. - Преметна ни!
Демелза, ще поседиш ли с мен за малко?
Армитидж е болен. Фалмут е бил длъжен за избере друг кандидат.
Капитан Рос Полдарк има девет гласа. - Нов депутат!
Не е по силите ми да ти дам това, което искаш.
Племенникът ми е починал преди няколко часа.
Спечелил си. Ами сега? - Всичко ще се промени.
"Пети октомври.
Мила Демелза, макар да си призная, че изпитвах известна тревога
при първия ми щурм в камарата на общините,
съм решен да започна това, за което съм дошъл."
"Двадесети ноември.
Мили Рос, днес изорахме дългата нива
и прибрахме последните ябълки."
Ред, господа! - Г-н говорител, има...
Ред, ред!
В Англия има 160 престъпления, заради които човек може да бъде обесен.
Ред!
"Двадесет и седми януари.
Мили Рос, Коледа е вече зад гърба ни,
ала суровата зима вилнее,
а всички у дома и в мината с нетърпение очакваме завръщането ти."
"Трети март.
Мила Демелза, дебатът срещу робството е в разгара си
и ме задържа тук, за да го подкрепя.
Въпреки продължителното ми отсъствие,
разчитам на теб да се погрижиш за делата у дома малко по-дълго."
Господа, колкото и да ви препоръчвам закона,
предложен от моя почитаем приятел г-н Уилбърфорс
и да настоявам, че аргументите в полза на робството са отвратителни,
смея да твърдя, че страдание и несправедливост има и у нас,
а те също изискват нашето внимание.
Наетите деца във фабриките на север измират
с хиляди...
Ред! Ред! Ред!
Къде е нашето съчувствие за тези роби?
Ред! Ред! Възстановете реда в камарата!
Добър ден, Розина. - Добър ден, госпожо.
Добър ден, г-н Дрейк.
Какво пише капитан Рос в писмото?
Само, че много му липсваме
и че ще се върне колкото може по-скоро.
Хайде, вие двамата.
Прекрасно е пак да съм в Тренуит.
Скъпа, това е бил домът ти още преди да стане наш.
Посещавай ни винаги, когато решиш. Нали, Джордж?
Елизабет ще се радва на компанията ви, докато съм в Лондон.
Ако ме извините, трябва да се подготвя за заминаването си.
Ще посетиш ли Нампара?
Да, толкова рядко идвам, че трябва да се възползвам докрай.
Не всички от семейството са тук. - Не.
Предполагам, че на Джордж му липсва Уестминстър.
Има намерение да се върне там. - Като се противопостави на Рос?
Мисля, че ще опита различен подход.
Охладена запарка от корен от бяла ружа,
пие се три пъти дневно, докато гърлото е възпалено.
Препоръчвам и ограничена консумация на ром.
Препоръчвай си колкото щеш.
Чува ли се нещо за негово благородие, почитаемия депутат на Труро?
Или вече твърде му порасна работата за такива като нас?
Попитай съпругата на негово благородие.
Толи, г-жо Крокър.
Хайде, хубавице моя.
Д-р Енис, избягахте ли? Времето на г-жа Енис май наближава?
Все още отказва да си почива
и се държи сякаш нищо няма да се случи и да се промени.
Е, капитане, ще докладвате ли нещо? - Да, госпожо.
И не е хубаво.
Основната жила изтъня непредвидено.
Изглеждаше, че ще добиваме от нея поне пет и повече години, ала сега,
ако бъде изчерпана, както смятаме...
Ще се наложим да затворим след някой и друг месец.
Трябва да пиша на Рос.
Какво може да стори? От такова разстояние?
Занимава се с по-важни дела от нашите. - Ще му пиша.
Чичо Рос! - Джефри Чарлс.
Чух, че си станал същинска знаменитост в Уестминстър.
Тъкмо обратното. Гледат на мен като на голяма напаст.
Татко щеше да се наслади на речта ти.
Баща ти щеше да почете камарата с повече достойнство
и по-малко скандална слава, отколкото е по силите ми.
Да вдигнем наздравица.
За Франсис Полдарк! - И за сина му!
Славата има своите преимущества.
Да ви предложа нещо освежаващо?
Ние мислехме да ви предложим нещо такова, милорд.
Може би някой друг път.
Жалко.
Полдарк.
Недостатъкът да си корнуолски депутат, който живее в Корноуол.
Не може просто да отпрашиш към дома, когато се наложи.
Явно се налага? - Да.
Държавните дела понякога могат да бъдат полезно развлечение,
ако гледате на тях по този начин.
Моят племенник... - Да?
... често заема мислите ми.
Щеше да служи добре на избирателите си
и щеше да ви увещае да не им служите
за сметка на съпругата и семейството ви.
Масата ви, сър.
Капитан Монк Адърли.
Почитаем депутат на Бишъпс Касъл,
място, което нито съм виждал, нито възнамерявам да видя.
Как да ви услужа?
Как върви без Рос?
Рос? Рос? Познаваме ли някой си Рос?
Сякаш съм се озовала в ада.
Още не си, скъпа, но съвсем скоро ще се озовеш.
Каролайн?
Каретата дойде.
Къде е моят внук?
Небеса! Защо това дете си играе,
когато трябва да учи числа? Той е Уитуърт.
От него се очакват велики дела.
Къде е синът ми?
Ха, Полдарк! Как е Уестминстър?
Премахване на робството, католическа еманципация и щуротии от този род!
Защо не си наела гувернантка?
Няма значение, ще намеря подходящ човек.
Никога не е твърде рано да моделираш впечатлителните млади умове.
Та той е едва на две години! - А ти си дете,
нямаш никаква представа как е устроен светът!
Предай на сина ми, че аз ще уредя всичко.
Навярно бихте могли любезно да ми услужите.
Искам да получа службата в Лаксюлиан.
Вече имате две. - Обаче се съвсем оскъдни
и изобщо не подхождат на човек с моето положение.
В замяна и аз ще ви направя услуга.
Чичо ми, Конан Годолфин,
е личен приятел на принца на Уелс.
Вашият помощник, отговарящ за Свети Соул, преподобният Оджърс,
е трудолюбив баща на шест деца, който печели 45 лири годишно.
Огромна сума!
Не мога да проумея за какво я харчи цялата.
Бих могъл да се застъпя за вас,
ако увеличите заплатата на Оджърс на 100 лири годишно.
Мили боже! Та общите приходи от Соул са само 200 лири.
Защо да плащам половината на необразован курат?
Защото той върши цялата работа.
Това растение не е от местните. Откъде го намери?
Магнолия, подарък от приятел, лейтенат Армитидж.
Приятелят на Рос, който за жалост е починал.
Да, за жалост той...
Тренуит е много величествен напоследък.
Разбира се, вече не ходиш там. - Допадна ли ти Лисабон?
Взаимоотношенията никак няма да се подобрят,
след като Рос зае мястото на Джордж.
Колко време ще останеш в Корнуол?
Виждам, че темата е забранена.
Познаваш ли Розина?
Това е братовчедка ми, Верити. - Добър ден, госпожо.
Помолих Розина да ушие шапки и бонета на децата.
Надявам се да са готови до неделя, г-жо.
Да ги донеса ли у вас? - Ще е много удобно.
Приятно момиче.
А брат ми Дрейк още е невенчан.
Скъпа моя, мислех си, че покрай опита си с мен
си се наситила на сватосване.
Никак даже! Виж колко добре се получи!
Хубаво е, че сте придобили имота. - Благодаря.
Съпругата ви е от рода Чиноует. - Един от най-древните родове в Корнуол.
Аз самият съм от простолюдието, но чрез своята находчивост
съм се издигнал до прага на аристокрацията.
Искам да знам, че си имам работа с човек,
също толкова сериозен за собственото си издигане.
Така е, бъдете уверен.
Защото, както знаете, важното е кой кого познава.
Представянето пред подходящите хора си има цена.
Готов съм да я платя.
Желанието ви за скоростно връщане в парламента е похвално.
Но сигурно ви е дошло до гуша да търсите благодетели.
И бихте предпочели сам да станете благодетел.
Изглеждаш...
... по-слаба. - Може би съм се стопила по съпруга си.
И така,
какви си ги свършила?
Грижех се за мината ти, за стопанството ти,
за домакинството ти, за децата ти.
Такива съм ги свършила.
По целия път към дома се чудех каква ще е срещата ни.
Дали ще има гняв, ревност? Дали пак ще се смеем,
както преди?
Не знам, Рос.
Ще се смеем ли?
Слизай долу!
Ето така.
Сложи още едно място за вечеря. - Защо, кой ще идва?
Аз.
О, господарят Рос!
Какво противно пътуване!
Наложи се да споделя каретата с онзи нагъл дребен земевладелец Рос Полдарк.
Лейди Уитуърт ни посети. - Мама? Изпуснал съм я?
Спомена ли за гувернантка за Джон Конан?
Мисля, че идеята е чудесна.
Осборн, той още е дете!
Напълно съм способна лично да се грижа за него. - Не мисля.
Припомни си заплахите за живота му, които изрече?
Много добре знаеш защо.
Понеже искаше да ме лишиш от съпружеските ми права,
трескавото ти въображение сътвори фантастична история
за сестра ти, която ненавиждам и презирам с цялото си...
"Скъпи пасторе, когато напуснах къщата ви, за да се омъжа за Артър,
по невнимание съм взела някои ваши книги.
Ще ви помоля, когато ви е удобно,
да минете и да ги вземете.
Артър е в библиотеката до 5 часа всеки ден,
но аз винаги съм си у дома следобедите."
Старият Нат Пиърс, моят адвокат, го мъчи подагра.
Иска да отида и да се помоля с него.
Сигурна съм, че ще го утешиш.
Мили боже! Д-р Енис! Започна ли се вече? - Да.
Тя започна вече.
Толкова ли е грозна, колкото се бояхме?
Вероятно е най-съвършеното създание, което съм виждал.
Синеока ли е? - Всички бебета са синеоки.
Като баща си. - Боя се, че да.
Предполагам, че ще се наложи да я търпя.
Как да те наречем?
Г-ца Сара Каролайн Енис.
Въпреки че проявихте щедрост, като ни позволихте да се оженим с Артър,
все още едва свързваме двата края.
Де да имаше какво да сторя, за да увелича оскъдните ни доходи.
Нещо, което ми се удава.
Как е капитан Блейми?
Добре е, благодаря. Изпраща поздрави.
Много мило, предвид станалото.
Андрю не е отмъстителен човек.
Но що се отнася до сърдечните дела, не търпи намесата
на онези, които си мислят, че знаят най-добре.
Моя милост, в твоя случай? И в този на Морвена.
Рей Пенвенън в този на Каролайн.
И майка ти. В твоя случай.
Колко ли различни щяха да са толкова животи без подобна намеса?
Да си обещаем, че занапред ще оставим природата да си свърши работата.
Съгласна съм.
Вече приличаме на непознати.
Бяхме непознати преди да замина.
И не по моя...
Вина?
А по моя.
Това ли си си мислил през цялото време?
Че оплаквам Хю?
А нима не е така? - Това е минало, Рос, свършено.
Замина за Лондон и нямах възможност да ти обясня.
После ти странеше от мен. - Стори ми се по-лесно да се боря със сянката отдалеч.
Всички месеци, разстоянието, недоверието.
Мисля, че вече не ме познаваш, Рос.
Може би и двамата вече не се познаваме.
Разкажи ми за Лондон.
Шумен.
И трескав. - Ами животът ти там?
Охолен и упадъчен.
Виж колко отпуснат и дебел съм станал. - Напротив.
Къде отиваш? - Да си докажа, че не съм във форма.
Дуайт.
Това е нетърпимо!
Не може ли човек да има океана само за себе си от време на време?
Такъв навик ли си придобил? - Само в дните, в които съм станал баща.
Това е чудесно!
Син или дъщеря? - Сара.
Така започва. - Най-голямото житейско приключение.
Мисля, че имаш нужда от питие.
Сигурно е от възрастта ми.
За първи път в живота си усещам студа.
Как е Демелза?
Поразмекнала се е. - Облекчен съм.
Знам, че времената бяха трудни преди да заминеш.
Дано сме ги загърбили.
Крокър му е на сърце.
Заки! Пол!
Капитане.
Добър ден, сър. - Добър ден.
Почитаемият капитан.
Е, ще искаш да слезеш долу.
Пол, покажи пътя на капитан Рос.
Все още знам как да намеря собствената си мина.
Ела тук!
Ако нещата са толкова зле, колкото казва Демелза, трябва да съставим план.
Ще имаш ли време за такова нещо,
след като се грижиш за делата в Лондон?
Рос, ти ли ще кажеш на Демелза за Каролайн?
Имаме дъщеря. - Ама че радостна вест! - Благодаря.
Г-жа Енис добре ли е? - Много добре, благодаря.
А малката има ли си име?
Сара, Сара Каролайн. - Това се казва име!
Г-н Карди има ново предприятие.
Трябва да си почивате, приятелю.
Ще ви оставя във вещите ръце на преподобния Уитуърт.
"Покайте се, понеже наближи небесното царство."
Чуйте утешителните слова на свети Яков.
"Блажен е онзи човек, който устоял е на изкушението."
Именно там е работата, добри ми господине.
Не...
устоях...
на изкушението.
Младежки грехове ли ви мъчат? - Не, сър.
Греховете на старостта ми.
Лакомия? Леност? Мамили сте на вист?
През последните години се увличах по безполезна спекула -
правих вложения в наши процъфтяващи индустрии,
които, за жалост,
се оказаха неудачни.
Загубили сте пари. И какво от това?
Само че парите, с които спекулирах
не бяха мои.
Когато заминах за Уестминстър, мината работеше на печалба.
Жилата не даваше признаци да се изчерпва,
дори обмисляхме да наемем още хора.
Беше разумно хрумване.
Но в крайна сметка решихме да не го правим.
За щастие, след като жилата намалява,
но имаме избор.
Да добиваме руда, докато я изчерпим,
или да разработим залежите на старата "Уийл Мейдън".
Извинявай, но онова, което се струва просто за външен човек...
Без да проявяваме неуважение. Но сме долу през всички месеци.
Виждаме каква е земята там. - За разлика от горе, на тревата.
И далеч в Лондон. - Не че това е лошо.
Утеха е да знаем,
че говориш от наше име в парламента.
Смятате, че съм изгубил представа за собствената си мина?
Както рекохме, без неуважение.
Не.
Нека да го обмислим и пак да поговорим.
А, авантюристът се завърна.
Миналата година, заради глупаво замисленото споразумение
между двама от нашите тъй наречени благородници,
загубих мястото си от Рос Полдарк.
Освен ако не уредим да го застрелят на главния път,
не мога да го изместя.
Но не виждам причина да остана извън камарата.
Няма и нужда.
Места се продават, така че си купи едно.
Но кой ще склони да продаде така скоро след изборите?
Животът е кратък. Не искам да чакам.
Реших да си купя община. - Изгубил си си ума!
С община ще имам контрол. Притежавам ли имоти, притежавам и гласоподаватели.
Мога да стана благодетел - ще раздавам полезна служба тук,
доходоносен договор там.
Ще придобия влияние, невиждано досега.
В случай че намериш някого, който склони да ти продаде.
Ето тук се появява Монк Адърли.
На определена цена.
Склонен съм да я платя за своя собствена изгода и тази на децата си.
Елизабет да не е...? - Не.
Но на някакъв етап и това ще стане.
Миньорите са непостоянни. - Не съм си го мислел досега.
Което ме кара да ценя другите си приятели още повече.
Един от моите гасне.
Старият Нат Пиърс, горкият изкуфял стар глупак.
Преподобният Уитуърт се моли за него.
А, братовчеде Джордж.
Навярно сте получили бележката ми.
Току-що, тъкмо сега, се връщам от Лондон.
Няма значение. Писах ви, за да ви осведомя,
че службата в Лаксюлиан е незаета.
Не сте ли чули? - Каква е вероятността?
Човек трябва да се ослушва.
Никога не се знае какво може да научи.
Тъкмо днес узнах най-невероятна новина
от стария Нат Пиърс, вече на прага на смъртта.
Каква новина?
Старият глупак е пропилял средства, поверени му
от негови клиенти, чрез безнадеждна спекула.
Така ли е постъпил? - И къде се държат тези средства?
Мисля, че в банката на Паскоу.
Ще си помисля за службата в Лаксюлиан.
Моля, оставете ме да го обмисля.
Ама разбира се, както обичате.
Банката на Паскоу е гарант на тези средства,
а целият капитал на Рос Полдарк също е вложен там.
И когато Нат Пиърс най-сетне издъхне,
с натиска, който ще упражним
може да убием с един камък два заека.
Е, Рос.
Корнуол не ти ли е досаден, след суматохата на Лондон?
Лично на мен съвсем ми е по вкуса.
А на теб? - Има своето очарование
и своите ползи.
Извинете, сър. Мога ли да взема тези?
Не беше малък подвиг да си подсигуря Адърли.
Той е специалист по тези въпроси и ще ме напътства.
Какво е предложението му?
Събиране, каквото тази къща не е виждала.
И кого ще поканим?
Гости от Лондон, лично подбрани,
и неколцина местни величия, които притежават общини
и могат да бъдат убедени да се разделят с тях.
Херувимче. - Уморително е и ми отнема много от времето,
принуждава ме да пренебрегвам по-важни дела, като конете и кучетата.
Извинете, госпожо. Довърших шапките на децата.
Трябва да вървя. - Дрейк тъкмо си тръгваше.
Може да изпратиш Розина до Соул.
Не, няма нужда.
Ще е проява на добрина, още повече нощта се спуска.
И двамата ще идем.
По-явно сватосване не бях виждал. - Нима е грешно?
Не получи живота, който искаше,
защо да не му помогна да си избере друг?
Всеки ден ставаш в зори, ядеш късно,
едва спиш, с каква цел, братко?
Влюби се дълбоко,
ала ми се чини, както и на сестра ни,
че няма по-добра млада жена от Розина Хоблин.
А Морвена?
Морвена е венчана за друг и има дете.
Какво повече може да сториш? Тя принадлежи на Уитуърт.
Станалото станало. - Може и така да е.
Но не мога да мисля за друга, докато Морвена е жива.
Няма да постъпя непочтено с Розина и да поискам сърцето й,
след като нямам какво да й дам в замяна.
Е, обещах й да опитам.
Ела тук.
Основанията ми са следните.
"Уийл Мейдън" никога не е била напълно разработена.
Старите миньори още разправят за жили, останали недокоснати,
още от времето на баща ми. - Съвсем вярно.
През последните шест месеца, сте слагали трупи и сте къртили руда.
Така е. - Предлагам да съберем хора, за да направим вертикална шахта
и да прокараме друга напречна,
така че да се свържем със старите залежи на "Уийл Мейдън".
И кой ще ръководи изкопните работи?
Аз.
Ами Лондон?
Лятната отпуска тъкмо започва.
Мога да отделя на мината поне три месеца, преди да се върна.
Дотогава ще знаем дали планът е бил добър
или лош.
Разбрахме ли се?
Започваме днес.
Е, мамо.
Мили мой!
Колко малка ми изглежда сега. Лондон е толкова по-величествен.
Не си ли разочарован?
Ни най-малко. Хубаво е да съм си у дома.
Добър ден, чичо Джордж.
Добър ден, малки братко! Да идем да пояздим?
Да, Хорас, ще останеш да пазиш г-ца Сара
и да се погрижиш да не се събуди, докато се върнем.
Мисля, че Хорас се чувства пренебрегнат.
Глупости! Той знае, че го обожавам повече от всичко.
Докато Сара и аз сме съвсем наясно със собствената си незначителност.
Струвате ми се много привързан към това дете, д-р Енис.
Надявам се да не стане разглезено хлапе като порасне.
Няма.
Добра работа, капитане.
Тръгваме си привечер и започваме рано сутринта.
Колцина сме довечера? - Ние тримата, Дрейк, Толи...
И вдовицата Крокър? - Ако Толи е трезвен!
Достатъчно, за да удържим рибарската корда.
Толи и Крокър! Красавиците на Илоган и Соул!
Отца, сина и светия дух.
Г-н Уитуърт ми нареди да го взема, госпожо.
Благодари на г-н Уитуърт за добрината му
и му кажи, че Джон Конан ще остане с мен.
Благодаря.
Да.
Извинете, господа.
Скъпа. - Извинете, господа.
Да ти представя капитан Монк Адърли.
За мен е чест да се запозная с вас, госпожо.
Красотата ви е легендарна.
Както и репутацията ви, сър.
Хентън има големи вложения в Източноиндийската компания.
Има обикновен произход, но е избегнал скромното си потекло
и е приет навсякъде.
Робинсън е близък приятел на Пит.
А този господин... - Е сър Кристофър Хокинс,
адвокат, депутат, баронет, върховен шериф на Корнуол.
Ще се постарая да танцувам с него.
За това си родена, скъпа.
Адърли веднага го отбеляза.
А когато се издигнем, в което той ме уверява,
нашите деца ще извлекат изгода.
Явно сме единствените в Корноул, които не са отишли на празненство.
Дуайт и Каролайн са в Тренуит.
Сам и Дрейк са на плажа.
Просто ловят риба, Рос. Всички ходят.
Никой не чака покана. Ти никога не си го правил.
Плажът е твой, Рос. Можеш просто да идеш.
Да се държиш добре.
О! Мило мое момче!
Моля те, не ми казвай колко съм пораснал.
Сякаш щях да го сторя!
За какво си мислите, д-р Енис?
Как да се измъкнете и да се върнете при ненавистното ни отроче?
Нещо в този дух.
Не и преди да сме танцували алеманда.
Училището ми е адска дупка, но вече свикнах с него.
Пред първата година учителят ми беше прочут с пердаха на задници,
та пострадах.
Но тази година се отървах от него и ще имам свой заек.
И си придобил слабост към алкохола, забелязах.
Което никак не се нрави на доведения ти баща.
Скъпи ми господине, да ви представя сър Кристофър Хокинс.
Дрейк, изчезвай!
Капитан Рос!
Семейство Крокър от Илоган ще пребият Толи до смърт,
заради вдовицата Крокър... - Коя?
... с която Толи си ляга. Оказа се, че не е вдовица.
Г-н Крокър не е никак доволен, нито пък братята му,
затова ще ида до Соул за помощ. - Няма време!
Миналата седмица на вечеря, името ви беше споменато. - В каква връзка?
Че дядо ви е работил в ковачница в Хейл
и е нямал пукната пара.
Но неговият внук, чрез трудолюбие и късмет,
е натрупал състояние от 200 000 лири.
Невярно е по отношение на една малка подробност.
Ковачницата на дядо ми беше в Свети Дей.
Доколкото разбрах, искате да придобиете община.
Знаете ли някоя?
Аз лично имам три.
И една от тях, община Свети Михаил, излъчва не един депутат,
а двама.
Толи!
Капитан Рос, диша ли? Диша ли? Не мога да преценя.
Ти ли, капитане, дойде да се биеш с юнаците на Илоган?
Кой друг ще е толкова глупав?
Май и преди ни се е случвало, Рос.
Така е.
Явно жителите на Илоган никога няма да се поучат.
Той е идиот и прелюбодеец и сам си го докара до главата.
Идиот е,
но все пак ми е приятел.
Каквито сме и ние, Рос. Всички.
Дигайте, дигайте, дигайте.
Време е да потърся забрава
в обятията на нова мома.
Само надпреварата със смъртта
обостря апатетита на човек за живот.
Ще се радваш на постелята си тази нощ. - Странно, но никак не ми се спи.
Отбий се в голямата къща за питие преди лягане.
Добър вечер, Елизабет.
Рос!
Навлязъл си в чужд имот. - Не съвсем.
Все пак къщата е на рода Полдарк.
И понеже съм най-възрастният жив Полдарк,
ми се прииска да разбера що за празненство давате.
Ако Джордж те види...
Не би рискувал да стане скандал пред всичките му изискани гости.
Не че съм търсил сблъсък някога.
Излязох на чист въздух. - Джефри Чарлс тук ли е?
Да, но не говори с него тази вечер.
Виждам го достатъчно в Лондон. - Знам. Това много го радва.
Но е толкова врял и кипял, Рос, така преситен за млад човек.
Ще го надрасне.
И Франсис не беше по-различен на неговата възраст.
Смяташ, че прилича на Франсис?
Наследил е добрите му качества.
Ами Валентайн?
Той е добре.
А Джордж? И подозренията му?
Изчезнаха.
Но ще се завърнат, ако има повод,
като твоето идване тази вечер.
Госпожо, този господин досажда ли ви?
Не, ни най-малко. - Защо го считате за вероятно?
Не съм имал честта да се запознаем, сър.
Братовчед ми, капитан Рос Полдарк. Капитан Монк Адърли.
Ваш слуга, сър.
Признавам, че когато ви видях да разговаряте с г-жа Уорлеган,
ви взех за опърпан трубадур,
освободен от служба без бакшиш.
Пея лошо и приемам бакшиши с още по-малко благородство.
А аз по принцип винаги приемам това, което ми предложат дамите.
Да се връщаме на празненството? - Един момент.
Името Полдарк ми е познато.
Не сте ли в парламента? - Нов депутат.
Не помня да съм ви виждал там. - Вероятността е малка.
Рядко го посещавам.
Приятна вечер, Елизабет. - Приятна вечер, Рос.
Извинете.
Скъпа, община Свети Михаил е моя, ако я искам.
Или да я купя, по-точно. - Това е радостна вест.
Още по-радостна е, че има двама парламентарни представители.
Разбира се, трябва да убедя единия да се оттегли,
но крайната ми цел е да контролирам и двете места,
защото с две места в управлението...
Ще си в положение да изискваш услуги в замяна.
А това ще те превърне... - В много влиятелен човек.
Улови ли нещо?
Студена смърт
и повечко сбиване, отколкото ми се щеше.
Но да, мина както се надявах.
После ходихме в пивницата и пихме.
А после се прибра у дома. - А после се прибрах у дома,
като минах покрай Тренуит. - Не си го сторил!
Естествено, не съм влизал. - Но дори да го доближиш?!
Защо? Да предизвикаш Джордж?
Не, беше вътрешен порив
пак да видя мястото.
И Елизабет?
Намерих я да се разхожда в градината и поговорихме малко.
Тя не беше
неприветлива.
Нали не подозираш, че още имаме някакви отношения.
Не повече, отколкото ти подозираш моите с Хю.
Макар че още подозираш. - Не мога да се съревновавам с призрак.
Нито пък аз с идеал.
Затова ли се случи това с Хю?
Да ми дадеш урок?
Знаеш, че не беше така.
Тези сенки - Хю и Елизабет...
Нямаме ли си достатъчно за какво да се спречкаме и без тях помежду ни?
Да, имаме си достатъчно.
Взех ти нещо.
Рос!
През всички месеци не получи нищо от мен, освен съмнение и недоверие.
Реших, че заслужаваш нещо повече.
Остави на мен.
Още ли сме непознати?
Да,
но непознати, които до болка се познават.
Може би трябва да започнем оттам.
Няма как да се помогне на съпругата ми,
така че е най-добре да отиде в лудница.
Помощ!
Искам да те напусна. - Не може да го искаш!
Къде е Рос?
Остава само да заема мястото му. Колко ли трудно ще се окаже?