Желанието ви за скоростно връщане в парламента е похвално.
Искате да придобиете община? - Община Свети Михаил излъчва...
Двама депутати.
През всички месеци не получи нищо от мен,
освен съмнение и недоверие. Заслужаваш нещо повече.
Едва свързваме двата края.
Де да имаше какво да сторя, за да увелича оскъдните ни доходи.
Увличах се по безполезна спекула.
Старият глупак е пропилял средства. - Които се държат къде?
В банката на Паскоу.
"Уийл Мейдън" никога не е била напълно разработена,
предлагам да съберем хора и да се свържем със залежите на старата мина.
Сара Каролайн.
Надявам се да не стане разглезено хлапе като порасне.
Хвани ме, ако можеш!
Да го хванем!
Д-р Енис, нима това създание не е досадно,
принуждава ме да пропусна играта.
Отегчава ме до сълзи с безкрайните си усмивки!
Много е досадна.
Живея за мига, в който това зверче ще избяга.
Обяснявам й, че изобщо няма да ми липсва.
Дали в Уестминстър практикуват такъв спорт?
Не. Де да бяха игрите им тъй невинни.
Парламентът така е устроен.
Не си ли приел, че нещата стоят по този начин?
Ще ми се да знаех какво всъщност съм постигнал.
Тук поне мога да спя нощем и да знам, че съм бил полезен.
Понякога се чудя защо изобщо отидох там.
А после се сещам. - За да надвиеш Джордж?
Не.
За да надвия всичко, което той олицетворява.
Това са гвинея, крона и монета от шест пенса.
Коя предпочитаме?
Кроната?
Да видим.
Кроната,
гвинеята.
Какво ти говори това?
Златото е най-ценно.
Добро момче.
Остана ли ни нещо, покрай разходите за общината?
Мои са три четвърти от Свети Михаил.
Семейство Скауен притежава останалия дял
и ще се наложи да ги убедим да се разделят с него.
Чичо ти смята начинанието ти за леко екстравагантно.
Определено, нали е ковашки син.
А аз съм ковашки внук
и си въобразявах, че съм погребал липсата на родословие,
докато двама от управляващия елит не решиха да обединят сили срещу мен.
Басет и Фалмут?
Едва ли това е било основанието им.
Какво друго би могло да бъде? - Ами, дочух...
Какво си дочула?
Доколкото разбрах,
Демелза е говорила с всеки поотделно и ги е насърчила да прекратят враждата си.
Значи
благодарение на намесата на наглата кухненска уличница,
се налага да похарча цяло състояние,
за да си възвърна полагащото ми се по право място в парламента?
Не бързай да ни напуснеш, мъниче.
Остани още малко.
Дали връзката ни ще заздравее наистина?
Не е ли заздравяла?
Донякъде.
Като кост е, Рос.
Веднъж счупи ли се, ще дръзнем ли пак да се опрем на нея?
Поне вече има мир.
Да. Но се боя, че и лека буря
ще ни разпръсне във всички посоки. - Тогава да се постараем
да избегнем гръмотевиците.
Улавя нещо от него, не мислите ли?
Макар понякога да си мисля, че малцина истински го познаваха.
Д-р Енис, навярно.
Съпругата ви.
За първи път в парламента.
Време за учение - опипване на почвата.
С кого да се внимава, кого да пренебрегнем и кого не.
Нямам намерение да влияя на гласуването ви,
ала когато се върнете, ще има
отделни случаи, в които гласът ви ще е от полза.
Дребни въпроси от местно значение -
строителни работи тук, нов път там.
Нищо твърде обременяващо.
Ясен ли съм?
Чуйте утешителните слова на свети Йоан.
"И ще познаете истината, и истината ще ви направи свободни."
Сър, изредете хората, чиито средства сте присвоили.
Семейство Оукит.
Семейство Треваниън.
Ноукс Пито.
Робърт Ансел.
Уилям Коат.
И всички са в банката на Паскоу?
Господ да ми прости.
Така, отлично.
А ако Нат Пиърс ни услужи още повече
и бъде така добър да гушне букета...
За да ускорим кончината на банката на Паскоу.
И заедно с нея скътаните пари на Полдарк.
Знаем ли настоящата им стойност? - Не още.
Добро утро. - Добро утро.
Онзи ден,
на плажа,
ми се стори разстроен.
Да.
Ако не искаш да говорим... - Предпочитам да не говорим.
Но съвсем скоро няма да може да го избегнем.
Сара
няма да живее.
Какво? - Тя има вроден сърдечен порок.
Мили боже!
Каква ирония.
Виждам толкова много деца, родени в бедност и мизерия,
а моето собствено,
родено в охолство,
гледано като принцеса, с внимание и всички грижи,
тъкмо това дете е увредено.
Каролайн знае ли?
Не мога да й кажа.
Размишлявах безкрайно как да й го съобщя внимателно.
Но не мога. Трябва да се случи от само себе си.
Въпрос на време е да се появи първата инфекция.
Независимо дали ще е след месец, тази година или следващата,
сърцето й няма да има силата да издържи.
Боже мой, Дуайт.
Какво мога да сторя? - Не казвай на Демелза.
Не че тя ще каже нещо, но изражението й ще я издаде.
Рос!
Най-сетне всичко е готово.
Готови сме да слезем долу.
Ще говорим по-нататък.
Тръгвай.
Рос.
И нито дума на Демелза.
Не.
Такъв си е Рос.
Разбива на пух и прах, за да си проправи път до "Мейдън"
и да офейка обратно в Лондон.
Не се е разбързал да го прави, колкото и забавен да е Лондон.
Такъв ли е? - Трябва сама да се увериш. Ще ти хареса.
Е, Рос не ме е поканил.
Аз ще те поканя, ако се върна някога,
макар че съзирам малка вероятност,
откакто станах толкова скучна и уседнала,
което се дължи изцяло на младата г-ца Енис.
Много мило, че ме посети.
Как бих могъл да замина, без да видя старата си гувернантка?
Много ми липсваше. - Престоят му беше твърде кратък.
Чичо Джордж може да възрази.
Миличък, взаимоотношенията ви много се подобриха.
Само защото ме няма.
Скъпа, това нова бавачка ли е?
Сигурно е третата за година.
Четвъртата.
Прости ми, но всички ми се струват много мрачни.
Няма ли някоя приятна девойка да е по-подходяща?
Чудя се защо не помислиш за друга от сестрите си.
Лейди Уитуърт ги избира.
И ги уволнява.
И Осборн е съгласен?
Колко странно.
Осборн е странен човек.
Това не може да продължава, да се срещаме посред бял ден,
когато някой любопитко може да...
Съпругът ти кога посещава семейството си?
Всеки четвъртък в 8 вечерта за три часа.
Тази уговорка би могла да се окаже по-уместна.
Както кажете, пасторе.
Естествено, осъзнаваш, че връзката ни е временна.
Веднага щом съпругата ми реши да изпълни съпружеския си дълг...
Междувременно, пасторе,
сигурно сте забелязали колко овехтели са килимчето
и възглавниците в гостната.
Ти...
си зла и алчна блудница,
не доумявам как паднах в клопката ти!
О, Осборн.
Ровела тук ли е? - Тя е неразположена.
Дойдох лично, за да съдействам за сдобряването на сестрите,
но тя ме отпрати.
Ще ме извините ли? Съпругата ми много се измъчва, ако отсъствам твърде дълго.
Господарю Джефри.
Не мога да свикна колко сте пораснали.
И върви със съответните занимания.
Шокирах ли те?
Такова, подозирам, е било намерението ви.
Господарю Джефри,
не приличам на новите ви приятели.
Не ме бива да говоря за...
пиене, комар и жени.
Не. Прав си.
Може би трябва да сме непознати.
Защото новите ми приятели принадлежат към света на модата и престижа,
а сред тях са онези, които ме освободиха от оковите
на Тренуит, Нампара и Соул.
Ала този, от когото държа да получа вечно приятелство
е ковачът Карн.
Ще го имате, господарю Джефри,
докато сте жив.
Днес видях Морвена.
Не можахме да поговорим насаме и да й кажа, че ще те видя.
И така бива.
Няма смисъл да възкресяваме нещо умряло отдавна.
Тя ще живее своя живот, а аз - моя.
Животът продължава.
Да.
Радвам се да го чуя.
Едва ли е далеч. - От другата страна на скалата.
До утре ще сме стигнали, залагам къщата си.
Взривът добре ли мина? - Много добре.
Утре пак ще копаем,
капитан Рос и аз го усещаме с костите си -
имането е съвсем наблизо.
Моля за извинение, мислех, че само господарката е тук.
Към Соул ли пак си тръгнала, Розина?
Дрейк би могъл да ти носи кошницата, нали, братко?
На драго сърце, сестро.
Чуден ден за разходка.
Тъй си е.
Наскоро научих нова дума.
Сходство.
И какво ще правиш с тази дума?
Именно там е работата. Нищо няма да я правя,
просто нагаждам нещата, така че нещо да се случи
и чакам да видя дали ще стане.
Брат ти, проповедникът Карн, е рядък добряк.
Съгласен съм.
Методистка ли си?
Не, но ходя на църква в неделя.
Отдавна ли познаваш сестра ми?
Има много, за което да съм й благодарна,
защото ми каза за д-р Енис и той излекува куция ми крак.
Хвала на бога! - Амин.
Ще се справя оттук.
Близо сме до Соул, хората ще ни видят заедно...
И ще помислят, че се ухажваме.
Да мислят каквото си щат.
Д-р Енис. Каква щастлива случайност.
Мога ли да се посъветвам с вас относно съпругата ми?
Щом желаете.
Напоследък забелязах отчетливо влошаване в поведението й.
Периоди на дълбока меланхолия.
Все повече я измъчват много тревожни заблуди.
И продължава да ми отказва съпружеските ми права.
Което ме навежда на заключението, че не може да й се помогне
и ще е най-добре, ако отиде в лечебно заведение.
Лудница? - Уви.
Сър, като съпруг на г-жа Уитуърт,
имате право да я затворите,
но ме съмнява защо го желаете.
Тя изпълнява възхитително домакинските и енорийските си задължения.
Но съпружеските си задължения, не разбирате ли?
Както знаете, сър,
съм посветен в духовен сан, ето защо положението ми е деликатно.
Ако предприема стъпки, за да затворя жена си, вероятно доживот,
ще ми е неудобно да изложа въпроса на вниманието на епископа
и енориаршите ми,
ако единствен поема отговорността.
Ето защо лекарското решение
е от изключителна важност.
Разбирам, сър.
Мисля, че няма лесно да намерите такъв човек.
O, д-р Енис.
Малката хитруша така ме умори днес.
Едва се усмихваше.
Напъваше се със странна кашлица, само за да ме подразни.
Кашлица?
Нека да я видя.
Не мисля, че е нещо сериозно.
Естествено. Госпожата се опитва да обсеби
вниманието ми още повече.
Трябва ли да бързаш толкова да станеш от леглото?
Бързам да прегърна друга девойка. (мината "Уийл Мейдън")
По-малко сговорчива от тази.
Вярвам, че накрая ще се предаде.
И когато го направи, бих искала да съм там.
Горе, на земята. - Знам си мястото, в кабинета на мината.
Имам си собствен стол и кука, на която да си закача палтото.
Утеха е да знам, че докато съм в Лондон мината е в сигурни ръце.
Затова ли не си ме канил да дойда при теб?
Закуска?
Поне когато се върнеш в парламента,
ще виждаме Джефри Чарлс по-често в Лондон.
А междувременно, имаме свой собствен син, за когото да се грижим.
Колко пенса има в един шилинг? Да ги преброим ли?
Да, татко.
Добър ден, братко. - Добро утро.
Блажени господи, благослови начинанието ни,
което посвещаваме в прослава на твоето свято име.
Имаш ли вести от Ема?
Още ли е прислужница в Техиди?
Да, братко.
Измина година, откакто замина,
следващата седмица ще ми даде отговор,
ще се венчае ли за мен или не.
Имаш ли надежда?
Тъй ми се струва.
Д-р Енис.
Рядко търся второ мнение.
Помня.
Но тъй като г-н Уитуърт ме пришпорва
да одобря приемането на съпругата му в приют за душевно болни...
Не бихте искали да го сторите
без съгласието на друг лекар. - Точно така.
Имам едно условие.
Да прегледам г-жа Уитуърт насаме.
Абсурд!
Моля, направете го.
Д-р Енис.
Нали знаете, че не по свое желание
се отказах от услугите ви? - Разбира се.
Съжалявам, че се връщам по такъв неприятен повод.
Знаете ли какво си мисли съпругът ми?
Важното е какво мисля аз.
Какво искате да постигнете, г-жо Пакостнице?
Гостите ни ще умрат от скука,
ако лежите неподвижно и се задъхвате така досадно.
Болна ли е? - Обикновена настинка.
Дуайт не е ли загрижен? - Винаги е загрижен.
Сара е малката му принцеса.
Господа, прегледах г-жа Уитуърт
и поговорих с нея надълго и нашироко. Търсих признаци,
че губи разсъдъка си, но не открих нито един.
Само това...
ли ще кажете? - Не, сър.
Имате много чувствителна съпруга.
Според мен тя има нужда от грижи, добрина и внимание.
Нима намеквате, че не ги получава?
Не е моя работа да съдя.
Да ви напомням ли, че тя заплаши да убие сина ни?
Така казахте, но опитвала ли е го подкрепи с действия?
Самата заплаха е достатъчно доказателство, че е луда.
Да ви напомня ли, че според църквата лудостта
е божието наказание за нечестивите?
Твърдение, разклатено напоследък от лудостта на краля.
Твърдението, че негово величество сам си е навлякъл лудостта с лошотията си
не е ли държавна измяна?
Проблемът, д-р Енис,
е, че г-жа Уитъурт отказва да изпълнява съпружеските си задължения.
Именно. Оттам и мъките ми.
Д-р Чоук, не отричам проблема.
Но нима можем да го разрешим професионално?
Беше поискано да поставим диагноза,
която да потвърди мнението на г-н Уитуърт, че жена му е луда
и трябва да бъде затворена. Моят отговор е отрицателен.
Какъвто сигурно е и вашият.
Не мога да ви помогна, сър. Нито имам желание.
Щом съпругът не може да приласкае жена си
с любяща нежност и добрина, не я заслужава.
Желая и на двама ви приятен ден.
Безочливо кутре!
Сам,
влажно ли ти се струва?
Братко?
Изкарай всички навън. Веднага.
Вън!
Какво има? - Наводнение!
Качвайте се горе! Веднага! - Всички вън!
Излизайте! Над земята. Сам, ще предупредиш ли другите?
А ти къде отиваш? - Долу, на 13-то ниво.
То първо ще се наводни. Тръгвай!
Има наводнение!
Не губете време! Излизайте от шахтата веднага!
Давайте!
Всички вън - има наводнение!
Има ли някой друг долу? - Не съм сигурен, сър.
Вън! Вън!
Има ли някой долу?
Побързайте преди да се наводни!
Наводнение! Има наводнение!
Има наводнение. - Къде? - На 20-то ниво.
Шахтата вече се пълни. - Има ли някой друг долу?
Само ние сме. - Побързайте.
Бързо!
Бият камбаните на мината, девойче!
Наглеждай децата.
Д-р Енис, много се суетите покрай това дете.
Простудила се е.
Дори аз знам, че това не е краят на света.
Не е.
Но ще бъде за Сара.
Какво, за бога, говориш?
Наводнение! Има наводнение в мината!
Много странна шега си правите, д-р Енис.
Запитай се, любима.
Бих ли се шегувал с подобно нещо?
От мината.
Има наводнение.
Трябва да отида, съжалявам.
Разбира се. Какво друго да сториш?
Татко не е ли забавен?
Има развинтено въображение.
Побързайте!
Заки, побързай!
Качвай се горе.
Бързо.
Продължавайте! - Побързай, племеннико.
Има ли някой друг долу?
Боби!
Ще го последвам! - Недей!
Качвай се горе!
Той не излиза!
Аз ще сляза...
Аз ще сляза да го намеря!
Има ли някой горе?!
Заки!
Къде е Рос? - Още е долу, госпожо. - Сам!
Ще ни помогне ли някой?
Има ли ранени?
Засега няма, сър, но не всички са навън.
Дуайт, не е ли ужасно?
Колко още са долу? - Четирима, сред тях са Рос и Сам.
Мили боже!
Заки излезе.
Помогнете ни!
Рос! - Помощ!
Хвани въжето, братко!
Хвани го!
Бързо. Бързо.
Боби. - Рос! Къде е Рос?
О, любими.
Мъртъв ли е?
Боби. Боби.
Дуайт. Дуайт.
Дуайт, остави го. - Боби.
Нищо не става. Няма смисъл.
Остави го! - Дръпни се!
Хайде, хайде.
Хайде, Боби.
Хайде, хайде, хайде.
Хайде!
Хайде, хайде, хайде, хайде.
Бързо, бързо. - Жив е!
Донесете му одеало. - Одеало!
Някой да донесе одеало. - Да го стоплим.
И соли.
Дуайт, ти си същински чудотворец!
Де да беше вярно!
Благодаря.
Мъжете, на които трябва да благодариш са там и там.
Мислех, че съм те загубил.
Сам.
Дойдох да ти дам отговор, Сам.
Почти бях забравил как изглеждаш.
Исках да го чуеш от мен,
а не от писмо.
Ще се венчая за Нед Хартноу,
втори прислужник в Техиди.
Той е добър човек.
Не е дивак като Том.
Нито непорочен като теб.
Сам, ако идеше реч само за любов, щяхме да се венчаем.
Но не е тъй просто.
Аз съм шумно, нахално момиче, докато ти...
Ти си проповедник. Хората ще те гледат накриво,
ако се венчаеш за мома като мен. - Нека мислят каквото си щат.
Ема.
Недей, Сам.
Дадох дума на Нед Хартноу.
Но не и сърцето си.
Вече ти го врекох. - Ема.
Бог да те поживи, Сам.
Никога няма да те забравя.
Слушай. "Когато новата напречна галерия
достигне старата мина, понякога
миньорите неочаквано се натъкват на вода
и мнозина загиват мигновено.
Затова трябва да се вземат изключителни предпазни мерки,
така че преди да къртят, навреме да видят водата.
Този съвет може да не допадне на онези, които ценят парите
повече от живота на ближните си."
Рос, ние не сме такива.
Кога сме поставяли печалбата над нашите работници?
И все пак, четивото ми е неприятно.
Не го чети тогава.
Господарят Джереми те вика, девойче.
Настинката му се влоши. Да повикам ли д-р Енис?
Не, не го занимавай.
Сара също е болна.
Така ли?
Простудила се е. Каролайн твърди, че Дуайт се суети за едното нищо.
Ще се върна в мината, за да оценя щетите.
Ще съм си у дома преди вечеря.
Демелза каза, че Сара е болна.
Настинала е.
Само това ли е?
Ще е напълно достатъчно.
Мили боже!
Каролайн знае ли?
Да, Каролайн знае.
И ще го преодолее
с достойнството и стоицизма на дама от добро потекло. - Каролайн.
Защо не пийнеш бренди?
Защо? Има ли какво да празнуваме?
Знаеш, Рос, че никога не съм искала това окаяно създание,
но през месеците тя си проправи път до обичта ми,
дори задмина бедния Хорас.
Знаеш ли колко време...?
Въпрос на часове.
Господи!
Трябваше да доведа Демелза.
Не.
Аз съм силна жена и мога сама да се грижа за себе си.
Демелза не разбира как да се владее с достойнство.
Тя ще се разплаче.
А това, боя се, ще съкруши всички ни.
Любов моя.
Мила моя.
Мъртва е.
Няма ли да ми позволиш да я взема?
Не.
Искам да остана с нея още малко.
Струва ми се, че е дошъл краят на света.
Сякаш отново загубих Джулия.
Само за нея ли ти напомня?
А не за Хю?
Защо ме питаш за това сега?
След толкова време, все още се съмняваш в мен?
Вероятно се съмнявам във всичко.
Моята цел, моята полза,
разумно ли е да се върна в Лондон.
Разумно ли беше изобщо да отида там.
Не си ли задължен да се върнеш? - Да.
Задължен съм.
Ами тукашните ми задължения?
И така, парламентът поднови дейността си,
без непочитаемия депутат на Труро.
Фалмут сигурно е във възторг.
Не че Рос някога го е слушал.
А ти слушаше ли Басет?
Значи с Рос имаме нещо общо.
И скоро ще имаме още повече.
Родът Скауен, въпреки изтъкнатия си произход,
не остана безразличен към изгодните предложения на момчето на ковача.
Ти не си такъв.
Бях.
Цял живот го отричам.
Ала вече си мисля, че ми е дало издръжливост
и нетърпимост спрямо загубите.
Цялата община ли притежаваш?
Да.
Остава само да отстраня един от двамата депутати
и да заема мястото му.
Колко ли трудно ще се окаже
за момчето на ковача?
Зле ли е, колкото се боеше? - Не.
Още по-зле.
Тунелите са затрупани, дървените подпори за отнесени.
Помпеният лост е счупен и всичко под 30-то ниво е наводнено.
Ще отнеме месеци.
Нямаме месеци.
Как ще оцелеят стотина семейства без тази мина?
Как ще им плащаш, ако носят горе само кал и камъни?
Любими.
Размишлявах. Не го ли вземаме твърде присърце?
Деца умират всеки ден и фактът, че е нашето
и милеем за него повече
показва, че сме загубили чувството си за мярка.
Пък и аз изобщо не ставам за майка.
Знаеш, че това са глупости.
Беше чудесна майка.
Надявам се скоро пак да станеш. - Не, не мога.
Дуайт,
искам да те напусна.
Какво искаш да кажеш?
Не завинаги,
но чувствам, че се провалих.
Разочаровах теб,
себе си,
нея.
Ако остана в тази къща с всички спомени,
мисля, че никога няма да проумея
от какво имам нужда, за да мога да забравя.
Не може да го искаш.
Не нея.
А липсата й.
Загубата й.
Къде ще отидеш?
В Лондон
за месец-два. - Може ли да дойда с теб?
И да изоставиш пациентите си?
Ако е само за месец...
Няма да е само за месец.
От Фалмут.
Писах му, за да го осведомя, че още няма да се връщам в Лондон.
Дава да се разбере, че когато го сторя,
от мен се очаква да играя по правилата.
В негов интерес?
Сигурни ли сме за това?
Да изпразним своето ковчеже, за да отворим мината отново?
Имаме ли избор?
Бихме могли да затворим мината,
да се преместим в Лондон и да забравим, че Корнуол съществува.
Да, Рос. Сякаш това е вариант.
А сега, д-р Енис, постарайте се Хорас да не ви липсва.
Ще се постарая
Хорас да не ми липсва.
Колко хубаво, че ми отделихте от времето си,
преди да се върнете в Уестминстър, капитан Хауел.
Кажете ми, в Лондон не е ли дяволска скъпотия?
Без лични средства,
чудно какво би могло да накара човек изобщо да напусне Корнуол
и какво би могло да го накара да остане.
Накъде ли се е запътила?
Накъдето и ние.
Туй е дело на сестра ни.
Много вероятно.
Имаш ли нещо против? - Да.
Не.
Розина!
Добре ли си?
Да излезем на чист въздух?
Каролайн е права, разбира се.
Не сме първите, които губят дете.
Всеки има своите изпитания и премеждия,
въпросът е как ще откликне.
А ти как ще откликнеш?
Ами, знаеш,
ще стискам зъби денем и ще плача върху възглавницата нощем.
А Каролайн, междувременно, предпочита конете, сбирките и роклите.
Ами ти?
Виждал си ме -
обезумял, трудещ се неуморно, потънал в работа.
Действам, не разсъждавам.
Понякога си мисля, че аз докарах тази беда на мината.
Беше полезно развлечение.
И колко ще продължи това развлечение?
Докато не открия причина, за да спре.
Вражеска територия.
Типично за всичко, което отстоява той.
Джордж е занемарил укрепленията си.
Какво безхаберие. - Рос...
Мислиш ли, че съм единственият, който възразява срещу барикадите?
Не, но имате търкания, каквито другите нямат.
Не е ли мой дълг като избран парламентарен представител
да съм устата, която говори от името на избирателите ми?
Устата, може би, но ръката?
Или кракът?
Съгласен съм.
Чудесно поведение за политик.
Ако някой може да се нарече такъв извън парламента.
Верити би казала, че страдам от проклятието на рода Полдарк.
Което е? - Бързо се гневиш,
готов да затаиш обида,
неспособен на компромис.
Това са три проклятия.
Някое от тях вярно ли е? - Вече се проявих.
Не съм се замислял много,
но според мен гневът не винаги е унищожителен.
Дори може да донесе добро, ако бъде насочен правилно.
Да, може би си прав.
Трябва да се науча да го изразходвам за добри дела.
Чудя се кому ли принадлежи.
На друг мъж от един друг живот.
Той съжалява ли, че се връща?
Да и не.
Не каза ли веднъж, че за да предизвика по-мащабна промяна,
се налага да използва по-голяма сцена?
Така каза.
И тази по-мащабна сцена не му ли се струва поне малко...
Каква е думата?
... опияняваща?
Понякога.
Не желае той ли да запази този свят още малко само за себе си?
Само защото не бих могъл да постигна каквото се надявам там,
ако ти не ме отменяш тук.
Скоро
ще отидем заедно.
Депутатът на Свети Михаил, капитан Хауел,
се предаде.
Имам уверението му, че ще се оттегли на следващите избори.
И ще се върнем в Лондон?
И в Уестминстър.
Най-добре Рос Полдарк да хвърля по един поглед през рамо,
защото го следвам бързо по петите.
Наглеждай Демелза заради мен.
Мисля, че тя има намерение да наглежда мен!
Ще се постарая да ти върна Каролайн.
Както веднъж вече направи.
Пиши ми. - Ти ми пиши!
За да знам всичко, което се случва с онези, които обичам най-много.
Ето ни, сами.
И изоставени.
Да се постараем и да сторим всичко по силите си.
Да. Да се постараем.
"Вятър го вее нанякъде,
другаде прилив го носи.
Нищо навеки се не губи,
ще се намери,
ако се потърси."
В Соул върлува треска. Четирима са мъртви.
Докога ще си затваряме очите за бедните?
Няма друго място като Лондон, така да притъпява чувствата.
Искам удовлетворение, Полдарк.
Имам заповед да претърся къщата.
Опитът ви с агресивни пациенти
ще се окаже безценен.
Трябва да се леят сълзи.
Грях ли е да търсим щастие?