(Мъж)Нито един жив организъм не би могъл да съществува дълго
в условията на абсолютна реалност.
Дори чучулигите и скакалците според някои, сънуват.
Къщата на хълма
стоеше сама срещу своите хълмове, задържайки мрака в себе си.
Стоеше така от сто години преди моето семейство да се нанесе...
и можеше да стои още сто.
Вътре, стените стояха изправени,
тухлите се срещаха чисто,
подовете бяха твърди.
Тишината тихо лежеше срещу дървото и камъка на Хил Хаус.
И каквото и да вървеше там...
вървеше само.
-
[ВИКОВЕ, РИДАНИЯ]
[ВИКОВЕТЕ И РИДАНИЯТА ПРОДЪЛЖАВАТ]
Всичко е наред, Тео. Отивай в леглото.
Да събудя ли мама и тате?
Ще се справя.
Добре ли си, Нели?
Уплашена ли си?
Всичко е наред.
Аз също се плаша понякога.
Защо си буден, Люк?
Защото Нели е будна.
Какво беше?
Дамата с извития врат.
О, пак ли тя?
Къде беше тя?
О, момче.
По- добре да погледнем.
Тук ли?
Големият ти брат трябва да я е уплашил.
Големите братя са добри в това.
А какво ако се крие някъде?
Отдавна си е тръгнала.
Предполагам всички могат вече да си лягат.
Ето така.
[ДИША РАЗПОКЪСАНО]Помниш ли какво си говорихме преди?
За сънищата ни?
Те могат да се разлеят.
Точно така.
Да,
точно както чашата с вода понякога се разлива.
Но детските сънища са специални.
Те са като... -[ШЕПНЕЙКИ] Океан.
- Океан. - Точно така.
И големите сънища...
могат да се разлеят понякога.
Обратно в леглото, Стийв.
Сега, знам, че Дамата с извития врат е насистина страшна.
Но това е всичко.
Тя е само малко разлято.
Колко дълго трябва да живеем тук, тате?
Ами,
майка ти и аз трябва да приключим с ремонта на тази къща,
и тогава някой трябва да я купи.
Тогава може да си тръгнем?
Да, и тогава можем да си тръгнем, точно както с предната къща.
А сега лягайте да спите, и двамата.
Обичам те, миличка.
[ЦЕЛУВКИ]Сладки сънища.
[МОМИЧЕ]Танцувайки в Червената стая.
Танцувайки в Червената стая.
Сънуваш, Шърл.
Пандите не сънуват.
Панди, а?
Пандите не ядат макарони.
Отбелязано.
Хмм. - [ПРОЧИСТВА СИ ГЪРЛОТО]
Всички живи ли са?
Нели имаше кошмар. [ВДИШВА ДЪЛБОКО]
А Шърли отново говори насън.
А нещо хубаво?
- Пандите не харесват макарони, Лив. - Хмм.
Люк?
- Synced & corrected by MementMori - -- www.addic7ed.com --
Карл караше по шосе Рурал 86 по време на бурята.
Помните ли тази буря?
Не, разбира се, били сте в Лос Анджелис. Беше страшна буря.
Валеше като из ведро, най-лошата, която съм виждала за 10 години.
Беше в облаците когато изгуби контрол върху колата.
Прескочи мантинелата и пропадна в клисурата.
Колата се преобърна и нищо не можеше да се види от пътя,
още повече заради дъжда.
Той висеше там през цялото време.
Часове.
С главата надолу, оплетен в предпазния си колан.
Казаха, че е можел да достигне клаксона, но...
не могъл да го задържа за дълго, защото виждате ли, ръката му била счупена.
Ето така умря.
С главата надолу, натискайки клаксона, толкова дълго, колкото можеше.
[МЪЖ] А кога започна?
В ноща, в която той умря.
Започна с капки вода.
Като дъждовни капки...
падащи върху лицето ми.
Започнах да чувам клаксон.
Кратки изблици.
Далечни, мисля, но достатъчно близки, за да ме събудят,
и тогава, най- накрая...
сега, това беше точно след самото погребение.
Виждате ли, това беше в нощта след погребението.
Почувствах водата...
върху бузите си,
и чух клаксона на колата,
а след това погледнах към тавана... [ДИША РАЗПОКЪСАНО]
И той беше там...
[ТРЕПЕРЕЙКИ] висеше...
с главата надолу.
Можех... Можех да видя водата...
капеща от косата му,
и лицето му беше...
тъмно лилава, сякаш цялата кръв...
се беше наляла в бузите му.
Странно е защото мислите, че ще крещите
след като видите нещо такова,
но не го правите.
Просто гледате.
Просто гледате към него, сякаш сте идиот.
След това устата му се отвори,
но не беше крясък.
Беше клаксон на кола...
идваше от устата му...
толкова силно.
Толкова силно, че паднах от леглото.
След това крещях.
Крещях, защото паднах на пода, а това ме стресна
и беше така, сякаш току-що си спомних, "А, вярно.
Мога да крещя.
Вероятно трябва да крещя." Така и направих, крещях.
И побягнах, и се спънах в коридора,
и погледнах назад, а него го нямаше,
легнах и започнах да плача.
Това беше посленият път, в който спах в тази стая.
Това е много интересна история, г-жо Уолкър.
Айрийн.
-
Айрийн...
-
Ето какво бих искал да направя.
Бих искал да огледам къщата Ви.
Бих искал да инсталирам оборудване.
Бих искал също да спя в тази стая довечера.
Боже.
Ще бъда добре.
Не мога да обещая, че ще включа историята Ви в книгата си.
- Разбира се. - Но е възможно.
И Ви благодаря, че я споделихте с мен.
-
Съжалявам, трябваше да Ви кажа, че съм Ви фен.
Тази ми е любимата, първата.
"Тишината лежеше неотклонно срещу дървото и камъните в Хил Хаус
и каквото и да вървеше там, вървеше само."
Не мога да си представя какво може да е да живееш там.
Най- известната обладана къща в Америка.
Ако трябва да бъда честен,
не беше известна когато се нанесохме.
Освен това ме победихте.
Какво имате предвид?
Имам предвид, че ако наистина бяхте видели съпруга си
да виси с главата надолу върху леглото Ви,
сте видели повече, от колкото аз някога съм виждал.
Никога не съм виждал призрак.
- Но книгите Ви. - О, не в Арлингтън.
Денвърс, Алкатраз,
в Куийн Мери или в Уилиамсбърг.
Но не и в Хил Хаус.
По начина, по който сте написали, просто предположих...
[ПРЕКЪСВА Я] Историите на други хора. Хора като Вас, Айрийн.
Давам им правилния глас, това е.
Е...
Надявам се тази вечер да е нова за Вас.
- Как така? - Може би моят Карл
най- накрая ще Ви даде собствена история.
Вие бяхте един от любимите му автори, така че може би...
това е причината... за всичко това.
Знаете ли, мога да Ви кажа нещо за Хил Хаус
и то не е в книгите.
Да, моля.
През всички тези години се опитвах да разбера какво се е случило в онази къща,
знаете ли какво не разбрах?
Причината.
За това не очаквайте такава.
Как са брат Ви и сестрите Ви се чудя, след книгата?
Как се справят?
Знаете ли кой ми се иска да напише книга?
Баща Ви.
[МОМЧЕ] Само тази вечер.
[ЖЕНА] Няма ли да ти липсва брат ти?
Предпочитам да спя тук
в случай, че тя се върне.
Добре.
Само тази вечер тогава.
Ще остана с нея за малко.
Лека нощ.
Хей, ще ѝ донесеш ли одеяло?
- Да. - Благодаря.
[ИЗДИША ОСТРО]
[ЦЕЛУВКИ]
[ДИША ТРЕПЕРЕЙКИ]
[ЗАДЪХВАНЕ, ХЛЕНЧЕНЕ]
Съжалявам. Ъ...
Е...
Искате да кажете, че предпочитате да не правим бдение?
Не.
Искаме. Не е това.
Това е част от волята на майка Ви, така че вече сме се погрижили.
И ние искаме.
Макс е.
- Мисля, че той е малко, ъ... - Малко притеснен за това?
Бих казал категорично против.
-
Съжалявам, извинете ме.
Здравей, Макс. Аз съм Шърли.
Погребален дом Харис.
Знам, че това може да ти се стори малко странно,
но обещвам, че е нормално.
Причината мама и татко да са тук, е
защото е много важно да кажеш довиждане на баба.
А бдението е начина, по който можеш да направиш това, да...
да я видиш за последно и да ѝ кажеш, че я обичаш.
Нямам нужда да казвам довиждане.
Много хора смятат така първоначално,
но се чувстват много по- добре, като го направят.
И мама каза така.
Но не беше права.
Баба продължава да седи на леглото ми вечер...
и да ме милва по косата.
Тя просто ме гледа.
А очите сигурно я болят.
Защо?
Защото не мига.
Нел е. Трябва да ми се обадиш.
Трудно е за разбиране, всичко е толкова заплетено...
и е трудно за обяснение, но...
Притеснявам се за Люк.
Говорили ли сте?
Обади ми се.
Тук е.
Чудесно.
Здравейте, тук е Нел. Моля, оставете съобщение...
Мисля, че наистина го разби.
Наистина изпраща съобщение.
Трябва да го сложим на сайта.
Мисля, че ще изглежда чудесно и ако го принтираме.
Ако хората все още четат вестници.
О... [СТЕНЕЙКИ] Боже.
- [КАШЛЯ] - Този проклет грип е бедствие.
Това трябваше да е лесната част.
[ПРОЧИСТВА СИ ГЪРЛОТО] Няма нищо лесно в тази къща.
- Добре ли си, тате? - [МЪЖ СЕ КИКОТИ]
Опитвам се да се справя с грипа. Изглежда къщата също не го харесва.
О... Г-н Дъдли откри нещо за теб.
Не знам дали това ще помогне, млада госпожице.
И ще трябва да ми го върнеш.
Разбрано.
Отвори го!
Г-н Дъдли каза, че е главен ключ,
така че трябва да може да отключи всяка врата в къщата.
Той е странен.
Тази жена също.
Татко каза, че са се грижили за къщата
с години,
така, че ако някой трябва да знае къде е ключът...
Какво мислиш, че има там?
Какво ако е машина за захарен памук?
Става.
Или пони?
Не пони.
Не става.
Може да е пони.
Нещо мърдаше.
Видях сянката под вратата.
Вратата е била заключена с
години и години, и години, и години, така че...
[ВДИШВА ОСТРО] ако има пони там, то е мъртво.
Този също не става.
Къде е проклетият ключ?
- Не казвай тази дума. - Ти я казваш.
Ключовете не стават.
Той не може ли просто да използва този голям чук?
Ще намерим ключа.
Аз също искам да видя какво има там.
Хайде да видим дали татко има още ключове.
Тате! Трябват ни още ключове!
Спешно е!
[СТИВЪН] Знам, че нямаш нужда да ти казвам това,
но буквално всичко е спешно при Нел.
[ШЪРЛИ] Знам, но звучеше тежко.
Шърл...
По-тежко от обикновено.
Тя каза, че е заради Люк.
- Тогава се обади на Люк. - [ШЪРЛ] Обадих се.
Директно гласова поща.
Значи е продал телефона за пари
или все още е в рехабилитация, което означава, че няма да се месим.
[СТИВЪН] Виж, не мога да се занимавам с това сега. Работя.
Така ли?
Работиш?
Точно така, Шърл.
Искаш ли да добавиш още нещо?
[ШЪРЛ] Добре, да се оправям сама, нали?
Точно за това всички си стоварват проблемите върху мен, нали, Стийв?
[ШЪРЛ] Защото съм най- голямата. Това ми е работата.
- О, почакай, това си ти. - Добре,
Ще се заема...
- Боже. - Чай?
Да.
Благодаря.
Е, тези неща, знаеш...
хващат ли свръхестественото?
Не вярвам в тази дума.
В коя част на леглото спиш?
Говоря за самата дума. "Свръхестествено."
Има природен феномен, който разбираме
и природен феномен, който не разбираме.
Примитивните хора са умирали от страх по време на затъмнение.
Нямали са представа какво е това.
Окото на ядосан бог.
Зъл дух.
Обаче нищо свръхестествено.
След като сме разбрали какво е,
е станало просто естествено.
Предпочитам "неестествено."
Природен феномен, който все още не разбираме напълно.
Това покрива ли го?
Хъх.
О, не, без съобщение. Просто исках да разбера дали той е там.
Отново, как ти беше името?
Благодаря, Пейдж.
[ИЗДИША ОСТРО]
[ХЛЕНЧИ]
Здравейте, тук е Нел. Моля, оставете съобщение след сигнала.
Стийв е. Съжалявам, че пропуснах обаждането ти.
Говорих с Шърли.
Знам, че се тревожиш за Люк,
но аз се обадих в клиниката и той е добре.
Дори е взел значката си за 90 дни днес, ако можеш да повярваш.
Свободен съм утре, ако все още имаш нужда да поговорим.
Надявам се да си добре, Нели.
Наистина.
[ИЗДИША ОСТРО]
-
Здравей.
Теодора.
[СТЕНЕ, ЗАДЪХВА СЕ]
[КИКОТ, ИЗДИШВА]
Боже.
Ти от къде дойде?
[КИКОТ, ЗАДЪХВА СЕ]
Е, каква е историята ти?
[ВДИШВА ОСТРО] Какво имаш предвид?
Имам предвид, коя си ти ?
С какво се занимаваш ?
От къде си ?
Живееш в погребален дом. [ПОДСМИХВАНЕ]
Тук съм за началното училище.
А, социология.
Искам да кажа, че програмата е брутална, но...
Човече, обичам Бостън. Чудесен град е. [ИЗДИШВА]
Това пък за какво е?
Просто съм микробофоб.
Добре. Няма нищо.
Наистина беше страхотно.
Да, много си права.
Трябва да работя утре.
О.
Рано.
О.
Добре.
Казах ли нещо?
Не. Просто направихме това, за което дойдохме, нали?
Добре тогава.
Здравей.
[ВЪЗДИША ДЪЛБОКО]
[ЖЕНА] Знам, че обикновено предпочиташ компанията на студени трупове.
Не бъди толкова сурова със себе си.
Имам бира.
Нова приятелка?
- Ще се върне ли? - Не.
Искам да кажа, че е достатъчно сладка,
но, купчина с проблеми.
Просто не мисля, че наистина трябва да знаеш толкова много
след толкова кратка среща.
Кой казва, че е бързо? Обичам да давам.
Ти си като мъж.
Ти си по- зле от мъж, ти си като мъж от братство.
Когато казах, че може да живееш тук,
не очаквах да има момичешки парад.
Нел ми се обади днес.
О.
Звучеше зле.
- Да, защото е гадно да си Нел. - Тя ти се обади?
Не.
Разбира се, че не.
Не сме говорили още от Л.А.
- Тео. - Недей.
Просто чакам извинение.
Слагам граници,
което е нещо, което може да искаш да направиш.
Какво не ѝ е наред?
Не знам.
Никога не знаеш наистина.
С единия крак в лудостта, с другия върху обелка от банан.
Целият ѝ живот.
Граници.
Тя каза, че е заради Люк.
Не знам, нещо в това наистина
ме изплаши
Люк ще се появи...
когато има нужда от пари.
Просто продължавам да мисля...
какво ако не се?
Или ако се появи, ще бъде посленият път, в който ще го видя.
Граници.
Може би тухлена ограда, щом става въпрос за Люк.
-
[КРЯСЪЦИ]
[АЛАРМА ЗВЪНИ, ОСТРО СТРЯСКАНЕ]
О.
Нел?
[NELL] Тате.
Скъпа, добре ли си? Кое време е?
[NELL] Помниш ли дамата с извития врат?
Да.
[NELL] Тя се върна.
Добре.
Нел? Къде си?
Вкъщи.
В леглото.
[Хъх] Искам да отидеш у Стийв и Лей.
Аз... Аз ще шофирам до Орландо и...
ще взема полет до Л.А.
Ти... Стийв е най- близо. Отиди при него.
Добре, сега, ще видя... Ще те видя там утре.
Добре.
Обичам те, тате.
Ти...
добре ли си?
Добре съм.
[ПОДСМЪРЧА] Съжалявам, че те събудих.
Лека нощ, тате.
[ВЪЗДИША]
[ВЪЗДИША ДЪЛБОКО]
Не знам. Тя няма...
Да, отивам.
Отивам.
[ПРИГЛУШЕНО] Ставай.
- Стийв, ставай. - Татко?
- Какво става? - Ставай.
- Трябва да се махнем от тук сега. - Защо?
- Какво става? - Тихо, тихо.
- Обувките ми. - Шшш.
Шшш.
[ВРАТАТА ШУМИ]
[ВРАТАТА СКЪРЦА]
[ИЗДИША ОСТРО] Ще бягаме.
- [ТРЕПЕРЕЙКИ] Татко, какво става? - [ПРИГЛУШЕНО] Тихо.
[ВРАТАТА СКЪРЦА ШУМНО]
[ОСТРА ВЪЗДИШКА]
Ще те нося.
Татко, аз...
Дръж очите си затворени, без значение какво чуваш.
Не ги отваряй.
Обещаваш ли?
- Аз... аз... - Обещаваш ли?
Обещавам.
Дръж очите си затворени на всяка цена.
Дръж ги затворени.
[ХЛИПАНЕ] Добре. Добре.
Добре.
Затвори си очите.
Върни се в колата!
Видях Абигейл в прозореца!
Тя беше в прозореца!
[ПЛАЧЕ]
[СТЕНЕ] Какво се случва? Къде е мама? Къде е мама?
Мисля, че я видях горе!
Това не е мама.
Какво за мама?
Татко! Не може да оставим мама!
Татко!
Татко. Татко.
Татко, казах ти, няма причина, заради която аз и ти да говорим.
Не може просто да ми се обадиш и да ми кажеш какво да правя.
Ти си най- близо и сестра ти се нуждае от теб.
[Хъх] Ти ела вкъщи и остани с нея.
Грижи се за нея. Не я изпускай от поглед.
- Татко, аз дори не... - Ще ти видя. Ще се срещнем там.
[ПЪШКАНЕ] Живея вкъщи сега.
[ПЪШКАНЕ]
[ШЕПТЕЙКИ] Нели е в Червената стая.
[СТРЯСКАНЕ, ВЪЗДИШКА]
[ВЪЗДИШКА НАСИЛА]
[РЪМЖЕНЕ]
[ВЪЗДИШКА]
[ГУМИТЕ НА КОЛАТА СКЪРЦАТ]
[ЗВУК ОТ КЛАКСОН]
Нали доскоро имаше знак стоп там?
Не знам.
Така мисля.
Има прът тук, виждаш ли? Но няма знак.
Децата ги взимат за общежитията си.
Това е умерена трафик зона.
Кръстовище без знак е обречено на няколко катастрофи.
Спа по- добре със съпруга си в леглото ви, нали?
Разбира се.
Вероятно сега забелязваш клаксоните на колата,
защото не спиш.
Неща, през които спеше.
Водата.
Имаше голяма буря в нощта, в която той умря.
Една от най - големите, които си виждала от много време.
Да.
Има теч от покрива.
Просто не си забелязала повредата от водата, заради ламперията.
Течеше снощи и дори ми капнаха няколко капки.
Може би искаш да викнеш някой да го оправи. Повредите от водата не са шега.
Случва се през цялото време, Айрийн.
А мъжа, когото видях да виси от тавана ми?
Въображението...
Е велико нещо, госпожо.
Особено ако умът скърби.
Знам какво видях.
Водата и клаксона на колата...
прадставяла си си как е умрял, дори и да не си искала да го правиш.
- Видях го. - Когато подтискаш тези неща...
излизат вечер. Не можеш да ги спреш.
Когато казах, че не съм виждал призрак, не е точно истина.
Виждал съм много призраци.
Но не такива, каквито смяташ.
Призракът може да бъде много неща.
Спомен, мечта, тайна.
Тъга, гняв, вина.
Но в моя опит...
повечето пъти са това, което искаме да видим.
Защо ще ми е да искам да видя моя Карл така?
Защото е по- добре, отколкото да не го видиш никога.
Повечето пъти призракър е желание.
-
Благодаря за това.
Карл щеше да го хареса.
Удоволствието е мое.
-
По дяволите, Стийв?
- Не го хареса? - Не, не го харесах.
Какво става?
Брат ми току- що изнасили семейството, това става.
- Чакай малко. - Виж, разбирам, че нещата не
вървят много добре с писането ти
и когато каза, че искаш да напишеш книга за къщата,
разбрах, но това е...
Изпратих ви черновата, в случай, че имате възражения.
- Можеше и да не го направя. - Разбира се, че имаме възражения! Аз имам възражения, С
- Да се успокоим малко. - Ти се успокой, Лей.
Не твоето име е там.
Не е твоето семейство.
Хей, но е моето семейство.
Ти не беше там.
Нел, Люк, Тео, те бяха просто деца,
неща, които поверително ти казаха.
- Ясно е, че бяха деца. - Караш мама да звучи луда.
- О, мама не беше луда? - А Дъдли и татко?
Това е по- зле от боклуците, по- зле от таблоидите.
Татко имаше много възможности да изглади нещата.
Какво трябва да напиша? Той каза, че е обладана.
- Това са негови думи. - Той беше развалина.
- Тъкмо беше загубил жена си. - И нищо не е казал от тогава.
Той говори ли с теб, Шърл?
Каза ли ти какво се случи онази нощ?
Защото всичко, което имам аз са цитати от таблоиди.
Той отказва да ни каже каквото и да е друго.
Той вярваше в това, Стийв.
Когато каза онези неща, той вярваше в тях.
За момента, поне, а ти никога не повярва.
Нито пък ти.
А сега изравяш всичко това? За пари?
За да спреш да живееш от кредити, за разнообразие?
- За пари? - Слушай, разбирам, че си разстроена,
- но Стийв има право... - За пари?
Знаеш ли колко аванс предлагат?
Можем да купим къща, можем да се преместим в Л.А., можем...
Имам нужда да започна нов живот, за собственото си семейство.
Ние сме семейството ти, Стийв.
- Това, което причиняваш на мама... - Мама не беше добре психически.
Това е факт.
Проклет да съм, ако ябълката не е паднала по далеч от...
Аз... съжалявам.
Уау.
Аз... съжалявам, това не беше...
Уау.
Никой не купува романите, Шърл.
Ти ми прати книгата.
Сега знаеш какво мисля.
Ако я публикуваш, знаеш какво ще ти струва.
[ЕКО]Знаеш какво коства.
[ВЪЗДИША ДЪЛБОКО]
Ще напиша историята ти.
Добра история е.
Проучих къщата ти.
Знаеше ли, че е била използвана като болница за кратко през 60-те?
Не знаех.
Бих искал да поговорим повече за брака ви,
и да получа повече информация за Карл, какъв е бил...
какви сте били.
Това е, което наистина има значение.
Ще трябва да получа някакви привилегии.
Винаги го правя.
Но обещавам да бъдауважителен.
Той беше почитател.
Ще го направя по начин, който той наистина би харесал.
Ти наистина нищо не видя.
[МЛАДИЯ ХЮ] Те нищо не видяха.
Въпросът не е в това.
[ВЪЗДИША ТРЕПЕРЕЙКИ] Децата ми не го понасят, Рос.
Очите ми бяха затворени докато излизахме.
Не казвай нищо, Стийви.
- Никой друг не може да потвърди историята ти. - Точно така.
Съдията чува за качване на пет деца
в колата ти сутринта,
те ще се чудят защо не чуват нищо от тези деца.
Медията вече се струпва.
Ако не им дадем някой друг да пишат за него,
все повече и повече ще се хващат за това.
[ВЪЗДИША] Таблоиди.
- Това са просто таблоиди. - Това е семеен съд.
Тези неща не помагат при изслушване за попечителство.
Никой не е повдигал обвинения. Никога не са ме арестували.
ОБИТАВАНА КЪЩА?
Беше самоубийство.
- [МЛАДИЯ ХЮ] Те го потвърдиха. - [АДВОКАТ] Няма значение.
Премахнаха това от изявлението ти в полицията!
Не мислех трезво онази нощ. Може да разчитаме на това.
- Не може да върнем времето. - Добре, нека ме разкъсат на парчета,
но няма да отхапят от децата ми.
[АДВОКАТ] Бих извървял дълъг път
ако пуснеш пресата около дома си.
По дяволите, ще ти платят.
Ще ти платят да се разходиш, да направят някоя снимка.
Никой няма да доближава къщата.
Само полицията.
[ПОДСМЪРЧА] Никой друг не трябва.
Ще го продадат. Имаш нужда от парите, Хю.
Не.
Искаш да кажеш, че искаш да задържиш къщата, в която жена ти току-що умря?
Имаш ли някаква представа как изглежда това?
Искам портите...
и вратите да са заключени през цялото време и искам да знам, че
всеки ден е празна.
Без градинари.
Без персонал.
Освен Дъдли.
Дъдли остават.
[АДВОКАТ] В това няма никакъв смисъл.
Дъдли остават, а всичко седи и гние.
Съжалявам, че трябваше да чуеш това.
Ако загубиш?
Няма.
Какво обаче ако загубиш?
Наистина ли ще трябва да живеем с леля Джанет?
[ВЪЗДИША]
[ЖЕНА] Здравей.
Хей
Какво искаш?
Значи сестра ми...
Става нещо с Нел.
Може да се появи в къщата днес.
[ЖЕНА] В моята къща?
[ВЪЗДИША]
Къщата, да.
Защо?
Баща ми ѝ каза.
Нямах възможност да му кажа, че...
но съжалявам, може просто да я насочиш към мен.
Това ли е всичко?
Може би ще се отбия и ще поговорим за повече неща.
Знаеш какво трябва да ми кажеш. Кажи ми.
Има ли смисъл?
[ВЪЗДИША ОСТРО]
Здравей, млади момко.
Какво правиш?
Подреждам порцелана и някои от приборите,
за да може баща ми да ги продаде.
Тези за ценни.
Татко каза, че Вие и г-н Дъдли вървите с къщата.
Къщите като тази си избират персонала.
Защо не живеете тук?
Живеем наблизо.
На ръба на имота, през гората,
право в града.
Но тук има толкова много стаи.
Персоналът не е живял тук от 1948.
Хората, които живяха тук преди нас...
Хил.
Били са сами?
О, да.
Никой не искаше да живее по- близо, от града.
Никой не искаше да идва по- близо от това.
Значи, да.
Те са живели сами.
През нощта.
В тъмното.
Е, не изглеждаха уплашени.
Баща ми намери някакви неща в салона.
Таро карти, Уиджи дъска и всякакви подобни.
Нещо ми подсказва, че не са били твърде уплашени от тъмнината.
Разбирам.
А ти знаеш какво правят тези неща, нали?
Те са салонни игри.
Хората ги използват, за да се плашат.
Това е проблема на училищата в днешно време.
Учат ви в светския свят,
задушават ви с наука.
Знаеш ли, че и науката не е точна наука.
Светът е тъмен, млади момко,
и единствената светлина е светлината на Господ Исус Христос.
Имаме нужда от светлината Му в нощта.
В тъмнината.
Знаеш ли Евангелието, млади момко?
[ОЛИВИЯ] Знае го.
Хю и аз решихме, когато Стийв беше малък.
Виждате ли, знаехме, че през живота си ще бъде изложен на
всякакви видове идеи и вярвания,
че ще има всякакви видове хора,
които ще му казват, че имат отговорите.
Съжалявам, не исках да Ви обидя.
[КИКОТ] Така че, да, знае Евангелието.
Също е запознат и с Талмуд.
Тао Те Чинг, Тора, Корана, гръцката митология.
И чете много Карл Саган, Шекспир.
Защо, скъпи?
"Защото има повече неща в Рая и на Земята, Хорацио..."
"... отколкото са мечтани в твоята филсофия."
Много добре, госпожо.
Е, предполагам никой от вас не е виждал Люк.
Не и скоро.
Предполагам пробва в къщата на дървото?
[ОСТЪР КИКОТ] Много смешно, господинчо.
Мама те търси.
Претърсва всеки дрешник.
Не ѝ идва на ум, че ще си в [КИКОТЕЙКИ СЕ] в къщата на дървото.
Знаеш, онази, която татко ти построи?
Не искам да влизам още.
Не ми харесва от вътре.
Не бързаме за никъде, мой човек.
- Какво правиш? - Нов знак.
Как ще спелуваш "забранено за момичета"?
"З", "А" ...
Вече ги имам тези.
"Б."
[МЛАДИЯ СТИВЪН] Предния път ти казах, че е лоша идея.
Какво стана със стария ти знак?
[МЛАДИЯ ЛЮК] Тео го скъса.
Бих се обзаложил.
"Р."
Това семейството ли е?
- [МЛАДИЯ ЛЮК] Да. - [МЛАДИЯ СТИВЪН] "А."
Кой е това?
[МЛАДИЯ ЛЮК] Някакво момиче, видях го до гората.
Какво следва?
"Н."
Знаеш ли, аз също имах въображаеми приятели.
[КИКОТЕНЕ] Изчезват като пораснеш.
"Е."
Тя не е въображаема.
[МЛАДИЯ ЛЮК] Добре, "без момичета."
Тео не може да разкъса този. Забранено е.
Ще ѝ кажа.
Ще се помотаеш ли с мен?
- Искаш ли? - Да.
Може да го правим през цялото време.
Може да рисуваме заедно.
Без момичета.
Само Стийв и Люк.
Готините деца.
От къде ти идват идеите за тези рисунки?
-
[ВРАТАТА ЗВЪНИ]
[ВЪЗДИШКА, ИЗДИША]
Сичи кун. [ОСТРО ВЪЗДИША]
[ВЪЗДИШКА]
Хей, Люк.
Хей... Хей, Стийв.
Ъ, не е това, което изглежда.
Аз съм... [ВДИШВА ОСТРО, ТРЕПЕРИ]
Студено ли ти е?
Да. [ВЪЗДИША]
От къде знаеше къде да ме намериш?
Аз...
[ВЪЗДИША ОСТРО] Ще ти кажа, имам...
Нека видя.
Имам 200 долара тук.
Дай ми този iPad,
можеш да задържиш парите и да продадеш тази стара камера.
Но, ъ, имам нужда от iPad-а.
Остава тук.
Аз... съжалявам.
Знам.
[ПОДСМЪРЧА] Знаеш ли, наистина не беше каквото мислиш.
- [ПОДСМЪРЧА] - Добре.
Ето.
[ВЪЗДИША ОСТРО]
Благодаря.
[КИКОТ] Имах нужда от добро сплашване.
Лей ли те прати тук?
Опитах се да кажа на татко, че ние... имаме проблеми,
но...
Каза ли на Люк къде живея?
Доведе ли го тук?
Просто стоя и го гледа как ме преджобва? [ДИША ТРЕПЕРЕЙКИ]
За Бога, Нел.
Значи отиваш при всички, изкара Люк навън,
накара татко да се качи на самолета.
Добре.
Накара всички да те слушаме. Какво искаш?
Какво е толкова важно, Нел?
[ТЕЛЕФОН ЗВЪНИ]
По дяволите, не му дадох адреса. [ВДИШВА ОСТРО]
Хей, опитах се да ти кажа, ние сме...
[ХЮ] Стийв...
Татко?
[ХЮ] Относно Нел...
Не те чувам.
[ХЮ] ... чуваш ли ме? Казах, че е относно Нел.
- Знам, тъкмо влязох, тя е... - Нел излъга.
Шокиращо.
[ХЮ] Не беше в Л.А. Тя беше в къщата, Стийв.
Тя беше в къщата.
Тя...
Тя е мъртва.
Стийв?
[ХЮ] Стийв?
Там ли си?
Стийв?
Стийв, там ли си?
- Synced & corrected by MementMori - -- www.addic7ed.com --
SDH created by Joshua Francis Превод: sTeFxy