Още само три срещи и ще се оправяш сама.
Само ако знаех, че да си Шеф на отделение означава толкова много срещи,
Щях да размисля.
Хей, Рейнолдс каза същото нещо.
Извинете ме, д-р Гудуин, не исках да ви прекъсвам.
Може ли един автограф?
Иги, в момента съм малко зает.
Видя ли видеото в GoFundMe с Макс? (GoFundMe - кампания за набиране на средства)
- Направо избухна! - Да, добре.
За протокола, дори не знаех, че участвам.
И пак за протокола, показаха видеото и при Елън (Деженерис),
набра парите за по-малко от три часа, мой човек.
Мисля, че това има по-малко общо с мен
и повече...ами не знам, с Елън?
И въпреки това, сега имам... Приблизително...
Около 6,000 от моите пациенти,
Които ме молят да участвая в техните видеа за набиране на средства.
Не, не, не. Това е много лъскаещо.
Но това не е прецедент, който искам да създам в тази болница.
Максимус,това е дар.
Имаш дарба, не я пропилявай.
Както и да е, опитай да се насладиш на ситуацията.
Имаш да запълниш големи обувки, но...
Макс, трябваш ми в Спешното веднага.
- Защо? - Нека ти подскажа.
- Изглеждай добре за пред камерата. - Не!
Половината от отделението ми иска да участваш в тяхното видео.
Не съм сигурна дали ще имаш време да си свършиш истинската работа,
Но ако нчкой може да се справи, то това си ти.
Мм.
Добре дошла в стаята, където се случват нещата,
И под "нещата", имам предвид скучните административни неща.
Напускането на Рейнолдс започва да придобива смисъл все повече.
- Добро утро. - Оу.
Ъм, не знае, че все още си тук.
Че къде другаде да съм?
Ами не знам. В Сан Франциско или в леглото?
Иви хванаполет вчера вечерта,
и новите наематели вече влязнаха.
но Флойд Рейнолдс не оставя работата недовършена.
- Работата? - Развеждането из отделението.
Трябва да покажа основното на новият завеждащ.
Много мило. но ние...тъкмо го направихме.
Добре. Тогава да те представя на Борда.
Не може да се хвърлиш директно в дълбокото.
Макс ме забеде на закуска с тях.
- Умно. - Нали.
Добре, ами, Боже,
просто полета ми е чак утре.
Ами новият диван пристига,
ако искаш да помогнеш да изнесем стария.
Вече е официално.
От днес, отново си възстановена
на длъжност Завеждащ Онкология и заместник по медицинските въпроси.
- Да си бях приготвила реч. - Радвам се, че не си.
Сега след като се върна, искам да спасиш
набирането на средства за борба с рака, което е тази вечер.
Че какво има да се спасява?
Трябваяе да говори Йо-Йо Ма.
Йо-Йо е болен. Вън от играта е.
Трябва да намерим някой друг, който боггатите хора харесват.
А също, децата пребборили рака, които ще говорят?
Невероятни деца, много вдъхновяващи,
но са също и куп шумни тиийнейджъри,
които трябва да поработят върху речите си,
така че се захващай.
А да, и според пожарната служба,
залата Роуз е прекалено малка,
така че всичко се премести в Атриума (голямо отворено пространство).
Карън, това е ужасно много работа, която трябва да се свърши за една вечер.
Следобед ще е по-добре. Много се радвам, че се върна.
Здравей, Матео. Как се чувстваш?
Просто ми кажете. Проработи ли?
Може ли?
Днес, ти яе помръднеш отново.
Това си ти? Докторът от видеото?
- Макс Гудуин. - Джейсън Хуанг.
- Извинете, че ви притесявам. - Няма нищо.
Виж, не мога да участвам във видеото ти за набиране на средства
ако това щеше да...
- Да, добре. - Съжалявам.
Но ако има нещо, което мога да направя като лекар
само ми кажи и аз ще се погрижа.
Баща ми се отказа от добър живот в Китай
за да мога аз да израстна тук.
В продължение на 20 години работеше за минимална заплата,
на хиляди километри от всички, които познава, заради мен.
Започвам медицински университет следващата година,
пълна стипендия, благодарение на него.
Но се нуждае от операция, стеноза на митралната клапа,
също като момичето от клипа,
и застраховката е прекалено скъпа.
Не знам какво да правя.
Как мога да помогна?
Ехо, татко, буден ли си?
Може да се върна по-късно.
Не. Моля, останете.
Хей, аз съм.
Това е доктор Гудуин. Той ще ни помогне, нали така?
Може ли да седнете до него?
Хайде, татко.
Можеш ли да разкажеш на д-р Гудуин историята си?
Може да опитаме друг път.
Не, операцията е утре.
Трябва видеото да свърши работа, или няма да можем...
Добре, ъм, татко, може ли да погледнеш в камерата и да кажеш
"Нуждая се от помощ. Колкото можете да отделите"
Или се усмихни. Точно така, момиченцето се усмихна.
Може би ако само се усмихнеш, ще мога...
Усмихни се, татко.
Усмихни се.
Няма нищо ако не можеш да говориш. Сами ще видят колко е болен.
По-добре е така, нали? Колкото по-тъжно, толкова по-добре...
Джейсън, не е нужно да го правиш.
Всъщност трябва.
Какъв друг избор имам освен кампания?
Карън, трябва да говоря с теб.
Много е сладка.
Да, същото важи и за танцуващия ленивец,
но не за това искам да говорим.
За това искам да говорим.
Искам да улесним набирането на средства,
за всеки които се нуждае.
Няма да ни струва нищо,
само една камера, една стая и ще помогнем на толкова много хора.
Не.
Никакво набиране на средства. За никой.
Чакай малко, шегуваш ли се с мен? Сега си против?
- Да, точно така. - Това е абсурдно.
Теси кампании дават силата на пациентите да се борят с лошата
застраховка чрез силата на техните истории.
Точно в стила на Макс Гудуин.
Не, кара ги да се държат като циркаджий
в най-лошите моменти от живота им.
Караме хората да си плащат сметките с цената на тяхното достойнство.
Не ние. Застрахователните компании го правят.
Ами, ще ми се да се опитам да ги спра.
А аз искам да яздя еднорог.
Масовото набиране на средства работи, макс.
Какво ако успея да намеря по-добър начин?
Извинете, да не ядете пушена бяла риба?
Всъщност да.
Обичам пушена бяла риба.
Баща ми ме водеше всяка събота в ресторант Нусбаум
след синагога.
О, този ресторант ми е любим.
И моят, докато не го затвориха.
Честно, това е най-вкусната пушена бяла риба
която съм помирисвала от тогава.
От копъра е.
Лорън Блум, Спешно Отделение.
Харолд Ротман, Психиатрия.
До следващият път,
когато ще ви разкрия къде е най-добрата сьомга в Ню Йорк,
и не е в Бруклин.
Така ли?
Ще поръчваме от ресторант Вито за обяд. Искаш ли?
А не, не. Благодаря.
Нищо не искам. Добре съм.
Много съм впечатлена.
Придържаш се към по-здравословни избори...
- Оу. - И изглеждаш по-добре.
Благодаря. Много мило
Имам още много да изтърпя, но...
Благодаря ти.
Здрасти, Иги. Къде мога да намеря д-р Ротман?
Забравих да го питам от къде си е взел пушената бяла риба.
Не знам кой е д-р Ротман.
Напротив, знаеш.
Харолд Ротман, работи в твоето отделение.
Не. Съжалявам.
- Защо ще лъже? - Защо пък да лъжа аз?
Добре, хайде да разберем веднага.
Харолд Ротман.
Какво имаме?
Ето. Напуснал е Ню Амстердам през 1996.
Не, не. Лесно се отличава.
Блед, с чисто бяла коса,
и много ретро излъчване.
Чакай малко.
имаяе ли мистериозна усмивка и дълбоки очи?
- Да. - Е сега нещата вече имат смисъл.
– Кои неща? - Не знам как да ти го кажа.
Мъжът, с когото си говорила...
е дух.
Благодаря.
Лорън, не си ли чувала слуховете
за Фантома от Ню Амстердам?
Беше преди много луни, когато за първи път бяха чути стъпкие му.
Изглежда някой е започнал с купона.
Д-р Шарп!
Вижте се само толко сте красиви всички.
И след като си почивате, мога да предоложа,
че сте си наизустили речите за довечера?
Мхм.
Хайде, репетирайте сега, ще си говорим после.
Джеси?
Мога ли да попитам от кога накуцваш така?
Седмица, може би?
Нямаш против ако погледна, нали?
Искам да направя няколко изследвания на крака ти.
Ще бъде бързо, обещавам.
Там беше ракът ми.
Няма нужда да си правим прибързани заключение=я.
Импулсите от мозъка ти се предават като електричесто.
От парализата ти насам,
Мозъкът ти е изпращал такива сигнали до ръката ти,
Но ръката ти не е могла да ги чуе.
Тези чипове, които сложихме в мозъка ти
изпращат сигнали до пръстите ти
И от там към роботизираната ръка.
Един вид е като гръбначен стълб
извън тялото.
И ако успееш да се усвойш това,
ще продължим с по-сложна роботика.
Ще те тествам на симулации с кола, самолет...
Самолет? Ще мога да летя отново?
Нека днес да се фокусираме върху пръста.
И предаваме на живо.
Матео, моля те, опитай се да си мръднеш показалеца.
Добре.
Няма нищо. Това може да отнеме време.
Сега се опитваме да събудим нервни пътища,
които не си използвал от инцидента насам.
Трябва да поразчистим паяжините, нали?
Опитай се да си спомниш какво е било да мърдаш собстваната си ръка,
какво е било чувството.
Д-р Капур?
Тъкмо започва. Дай му време.
Не е въпрос на време.
Всеки субект, с когото сме работили е показал поне някаква активност
в моторния кортекс при започване,
но Матео не показва никаква.
Мръдни.
Хайде. Мръдни.
Нека започнем с очевидното.
Кой ме видя при "Елън"?
Добре, значи всички.
Не съм тук да говорим за Али Бейкър.
Искам да говорим за Жен Хуанг.
Не е точно Али, нали?
Вярно е.
Не е млад и няма заразителна усмивка,
и едвам ходи.
Какво мислите? Неговата история ще бъде ли хит по ТВ шоата?
Няма нужда да стигаш до Фалън, за да проработи набирането на средства.
Не, не трпбва. Просто трябва да размахаш нещастието си за пари.
И става и по-добре,
обществото започва да гласува с пртфеилите си.
Това е Олимпиада на Трагедията, където участниците умират
и съдиите гласуват не по медицинска нужда,
а по това чия история е най-трогателна.
Какво предлагаш?
Да сложим нови съдии.
Има само една група, която знае кои пациенти
са най-нуждаещите се... Лекарите.
Така че, когато пациентите не могат да си позволят застраховката,
лекарите в тази стая ще решат кой ще вземе парите.
Имам заделени 100 хиляди долара за пациенти като Али.
И се обзалагам, че всеки един от нас
има пациенти, които биха имали нужда от малко помощ.
Моят е Жен Хуанг.
Така, че ние ще решим кой ще вземе парите
не емоционално, а рационално.
Искам да представя
отговорът на Ню Амстердам на GoFundMe...
WeFundYou.
- Д-р Рейнолдс. - Да, какво?
Имаш нужда от консултация ли?
Не, просто съм изненадана да ви видя.
Помислих си, че вече сте заминал.
Внимавай!
Успокой се малко, приятел.
Ехо?
Някой да ми помогне!
Ехо?
Тук долу!
Помощ!
- Дръж се! – Помогни ми!
Добре. Не се тревожи.
Дръж се. Ще ти помогна.
Идвам.
Аз съм д-р Рейнолсд. Как се казваш?
- Теви. - Теви.
Добре. Нека погледна.
Нека погледна.
Добре.
Има малък проблем тук, Теви.
Когато си паднал, си счупил ребро, разбра нали?
Така, че ще се погрижа за теб, ясно?
Първо, да те измъкнем от тук.
Уау.
Лимфома на Ходжкин, стадий 4
заслуцава повече от Невробластома, стадий 4
Не, това, което казах, е че моят пациент го заслужава повече,
защото е толкова млада, само на 9 е.
Да, хора?
Нека да помислим рационално.
Мислиш, че съм идиот ли?
Не съм казала, че си идиот, казах...
Тези 100 хиляди, за които се карат толкова много,
от къде точно идват?
Странно, но следващата точка от плана ми щеше да бъде
как да намерим парите, рационално и смислено.
Не се прави на глупава. Мислиш само за пациентите си.
Точно това смисъла, Стив?
- Как се казва? - Лиса!
Кажи ми как е минало.
Това, което иская да кажеш е, че тя ще си иде удома болна,
и се предполага, че ще я оставя да умре.
Ето пак се почва.
Добре.
Само се успокой.
Ще доведа помощ.
Добре, Теви, само спокойно.
Дишай през носа, ето така.
Добре. Опитай.
Добре. Добре, хлапе.
Добре. Добре.
Слушай ме. Слушай ме.
Когато дишаме,
правим вакуум в гърдите, нали?
Когато си счупи реброто,
то е пробило дупчица в дробовете ти, навън.
Сега не можеш да направиш вакуум.
Сега само трябва да направим така че да има вакуум.
Ето, готово.
Ето за това говорим.
Направи ми услуга, става ли?
Може ли да задържиш това така?
Дръж го точно тук.
Ще направим този вакуум, приятел.
Ето.
Добре.
Сега поеми дълбоко дъх, Хайде.
Държи.
Браво. Сега още веднъж.
Готово.
Това е. Това е.
Браво. Справяш се отлично.
Сега, кажи ми,
на първо място, как се озова тук?
Хъ? Хайде де.
Чувал съм и по-откачени неща.
О...
- Какво? - Кървиш
и веднага трябва да те вкараме в операционна зала.
Колко време ще мине, докато семейството ти
забележи, че те няма?
Няколко часа,
Но някой ще забалежи, нали?
- Не го казвай. - Съжалявам.
Не знам дали е от чиповете, от пръстите, или...
съм аз.
Не регистриране никаква свързана мозъчна активност.
- И това, че те боли... - Добре съм.
ЕЕГ-то показва вълни, които сигнализират болка.
- Не си добре. - Не!
Мога да го направя. Просто...
Матео,
Мръдни.
Летял съм да взимам войници от военни зони,
мога да приземя C-2 Greyhound (товарен самолет)
точно в средата на самолетоносач,
докато го удрят 10-метрови вълни,
а сега...дори и пръста си не мога да помръдна.
Някъде вътре в мен е. Знам го.
Откачи ръката.
Свържи го съм симулатора за полет.
Но това е напреднала технология.
Матео е пилот.
Летенето е в кръвта му, в костите му, в невроните му.
Ако мозъкът му асоцира събуждането на
моторния кортекс с болка,
дори и да е останало нещо живо там, то може да не се събуди повече.
Ако се провали на симулатора,
това няма да е само емоционална загуба.
Може и неврологична да бъде.
Няма полет без скок.
Матео, би ли искал да полетиш?
Нека направим консултация за белите дробове с Лоеб.
- Добре - Какво става?
Здравей. Интересна история.
Бях до автомата за снакс,
не ядях сладко или каквото и да е.
- Просто го гледах... - Иги, имам работа.
Да, да, знам. И аз също.
Та, видях д-р Ротман.
Сигурен съм, че го видях.
Стар е, бяла коса, бледа кожа.
Цялото нещо.
И мисля, че той просто, ами...
най-нелепото нещо. Той просто...
Изчезна е думата, предполагам.
Какво?
Не знам как да...
Проверих го в Гугъл след като говорихме и...
И?
Харолд Ротман е починал преди 4 години.
Накуцването ти е причинено от саркома на меките тъкани
в сгъвката на коляното.
Агресивен е.
Ще трябва да насрочим операция
и ще трябва да се обадя на родителите ти.
Вече се обадих.
Знаех какво ще кажеш.
Джеси, ако искаш да идеш на партито за малко,
все още има време.
Защо да ходя?
То е за деца, които са преборили рака.
Аз загубих.
В рака няма победители и загубили
и всеки който те кара да се чувстваш по този начин
не знае за какво говори.
Ти ме накара да се чувствам така.
Тъпата ти реч.
" Бях на 12, когато разбрах, че имам рак"
"Казаха ми, че това ще е най-трудната борба в живота ми"
"Борих се срещу всяка клетка на моята саркома"
"Ню Амстердам ме научи как да се боря и как да побеждавам"
Твоето парти се казва "Борба с така".
Рака победи, а аз загубих.
Няма пулс.
Дай пак. Пазете се.
Докторе, има количка с консумативи за спешен случай до леглото.
- Какво стана? - Синусова брадикардия и хипоксия.
- Сложихте ли Атропин? - Два пъти.
Добре. Добавете епинфрин на капки, 4 микрограма на минута
И да сложим лепенки за външно прилагане на шок
в случай, че епинефрина не стигне.
Обдишвайте го.
Дишането не е добро.
Едно, две...
Защо не ми кажеш как...
как попадна в болницата?
Дефицит на Алфа-1 Антитрипсин (автоимунно заболяване)
Идвам тук няколко пъти в месеца
за вливания.
Само в Ню Амстердам ли?
- Понякога и в Баптистката Болница. - О, тогава искам да знам
дали нашите асансьорни шахти са по-добри
Или ни бият по това?
Така по става.
Ето. Започваме.
Едно, две...
Да.
Как е така?
Да открехна тази врата, да те вкараме в операционна
и да те оправим.
Хей! Хей!
- Тук долу сме! - Тук долу сме!
- Помощ! - Ехо!
Хей, там долу има някой!
- Ехо!- Ехо!
- Ехо, тук долу сме! О!
Пазете се? Имаме пулс.
Мислиш ли, че ще проработи.
Не знам.
Застрахователната компания казва, че влошаването на татко
е класифицирано като ново заболяване.
Сега дължим две застраховки.
Ще трябва да продадем всичко
освевн ако не го публикуваме и не проработи.
Ами не можах да ти намеря по-добър начин,
тогава защо ти не го направи?
Показах видеото на татко.
Каза, че ако трябва да се моли да живее, би предпочел да умре.
Така е бил отгледан.
Ако го публикувам, никога повече няма да ми проговори.
Как единственият начин да го спася е да го загубя завинаги?
Хей! По дяволите.
- Д-р Блум. - Намерих го.
- Какво? - На четвъртият етаж е.
- Д-р Ротман - Да, четвъртият етаж. Чакай ме там.
Докато растях, леля ми Норма винаги е твърдяла,
че има дарбата да вижда.
- Мхм. - Има смисъл.
Тя казваше, че можеш да видиш само това
което си достатъчно чист да разбереш.
Би била развълнувана сега.
Ако диетата ми ме е пречистила по някакъв начин.
Винаги ми казваше "Никога няма да придобиеш дарбата да виждаш
ако не спреш да ядеш шоколад, Иги"
Иги. Иги.
Виж.
Оу.
Д-р Ротман?
Как сте днес?
Чакай малко, това е ...
отделението за хора с Алцхаймер.
Мисля, че го хванахме на време,
то с толкова агресивен релапс
ще трябва да наблюдаваме тъканите на Джеси редовно.
Мислех си за нещо, което каза Джеси,
по какъв начин са ви помолили да говорите за рака?
Как сте го победили?
Може ли да си накъсате речите, моля?
Давайте. Сериозна съм.
Вземете и ги накъсайте.
Ако са ви на телефоните, ги изтрийте.
Сега ми кажете, от сърце...
Какво е чувството да оцелееш от рака?
Уплашен съм.
Виждаш ли, нищо,че съм в ремисия,
Пак имам чувството, че само го чакам да се върне.
Неблагодарна.
Победих това голямо нещо,
но имам чувствам, че никога не трябва да се оплаквам
илида се чувствам зле за каквото и да е било друго.
Това трябва да чуят хората.
За това искам да говорите довечера.
Значи изрязахме вдъхновяващи истории за това как рака е победен,
и ги заменихме със сурови, импровизирани истории
от ужасени деца?
Това е истината. Хората искат да чуят истината.
Ако има едно място, където хората не искат да чуят истината е,
отделението по детска онкология.
Дарителите искат да чуят, че преборваме рака,
че ще преборваме още случаи.
Тези деца лъжат.
Поискахме от тях да лъжат.
За това те сега ще разкажат техните истории, техните истински истории.
За някои от тях това не е борба
или не е борба, която печелят.
Имаш право.
Съжалявам.
Уау.
Ще сме добре.
Защото веднага щом тръгне асансьора...
Беше заради селфи.
- Какво? - За това бях тук долу.
Да видим кой може да си направи най-екстремного селфи.
За това отворих вратите на асансьора,
подпрях се на задните колела на количката и...
Много тъпо, знам.
По-младите пациенти,
тези, който идват тук често,
доста често се чувстват изоставени, изолирани.
Техните приятели си се разхождат и правят разни неща,
а те са заклещени тук.
Да искаш хората да те запомнят...
Не е глупаво.
Всички искаме това.
Хей! Помощ!
- Хей! - Тук долу сме!
- В шахтата сме! - Помогнете ни, моля ви!
Някой! Ехо!
Моля! Помощ!
Чуваш ли да има някой там?
Какво беше това?
- Има ли някой там долу? - Ехо? Ехо?
Ще излезем от тук.
Ще пусна самолета да се движи,
но ти ще трябва да го накараш да лети.
Също като с ръката.
Представи си, че все едно натискаш копче,
и ако невронните ти пътища се свързват,
симулацията ще натисне копчето.
Ако не се свързват, ще се разбиеш.
От начало.
Колко часове си прекарал в кабината на самолета?
Повече от колкото мога да броя.
Това трябва да е като втора природа за мен.
Подозирам, че все още е.
Затвори очи.
Затвори очи сега.
Представи си кабината.
Кажи ми, какво има в най-левият индикатор
на таблото?
СНВ.Скорост на вятъра.
Продължавай.
Индикатор за височината.
Компас.
Отгоре е индикатора за горивото.
Познаваш този самолет.
Това е твоят самолет,
не е самолет.
Това е моят самолет.
Кажи го пак.
Това е моят самолет.
Матео, сега се движим.
Имаш самолет за половин милиард долара,
който е твоя отговорност.
Сега сме почти на края на пистата.
Трябва да издигнеш самолета във въздуха сега.
Той лети.
Уау.
Това е...
Това е рокля.
А това е медицинска униформа.
Ами да, такова е.
Предполагам с това приключва играта ни "назови дрехата".
Трябва да говорим за набирането на средства.
След като се преоблечеш. Ще закъснееш.
- За какво? - За събитието за набиране на средства.
- Което е тази вечер? - Започва след 10 минути.
Просто метни нещо отгоре и слизай.
- Трябва да отида да подготвя децата. - Децата?
Тези, които споделят историите си.
За набиране на средства за болницата?
Да. Такова е събитието, Макс.
Да, с децата, които експлоатираме,
за да манипулират хората за пари.
- Никой никого не експлоатира. - Дяволски си права, че не е така.
Ще отменим събитието.
Ъм...
Нарича се терапевтично послъгване.
Вместо да поправяме заблудите на пациента,
ние ги приемаме.
Искаш да кажеш, че всички тук третират д-р Ротман
- Сякаш все още е доктор? - В рамките на разумното.
Когато напусне етажа, си има хора, който вървят с него и му казват какво да прави.
Объркващо е, знам, но стабилността забавя деменцията.
И няма нищо по дестабилизиращо
от това да накараш хората на сила да признаят
че са под влиянието на заблуди.
- Извинете ме. - Приятен ден.
Добре, така и никога не проверих Ротман в Гугъл.
- Да бе, без майтап. - Съжалявам.
Беше просто шега, която излезе извън контрол.
Но си помислих, че може да е гостуващ лекар или нещо такова.
Никога не си помислих, че е пациент.
И никога не си помислих, че ще повярваш, че той е дух.
Съжалявам.
Не, Лорън, не съм ти ядосан, ясно?
Яд ме е на мене си, че дори и малко повярвах
на тези измишльотини.
- Всичко е наред, но вината е моя. - Не, не е.
Всичко е от мен, аз съм проблемът.
Иги.
Изпейте песничка, потънцувайте.
Просто бъдете себе си.
- Ако имате нужда от нещо, аз ще... - Хелън.
Да, ще се присъединя след малко.
Ами казах го в смисъл на
"Какво по дяволите"
Това не ми изглежда като отменено събитие.
Защото не е.
Първото нещо, което направих като ме върнаха на длъжност
като заместник директор по медицинските въпроси, бе да те игнорирам.
Не мога да повярвам, че си съгласна с
това да се експлоатират децата?
Деца?
Бърз въпрос.
Искате ли да отменя събитието?
Но не ви ли трябват пари, за да лекувате рака?
Да, но не и ако ви карат да говорите публично
за нещо, което искате да запазите лично.
Искам да кажа, на ви ли накараха насила да го направите?
Искаме да го направим.
Така ще помогнем на следващото дете с рак.
Така ще помогнем на Джеси.
Макс, това не е експлоатация.
Това е благодарност.
Благодарност?
Може да си запознат с такива ситуации като
когато не ти позволих безразсъдно да отмениш
важно събитие за набиране на средства.
Вярно.
Сега съм благодарен, че си склонна да си заместник
на доказал се глупак.
Благодарен съм и за това, че...
току що ми показа как се прави правилно.
Матео, трябва да спрем.
Не, не. Не още.
Имаш инфекция около разраза от операцията.
Трябва да извадим имплантите.
Не.
Не, искам да си остана тук горе.
Но с инфекцията, толкова близо до мозъка ти,
Трябва да спрем сега.
- Мм. - Хей.
Нали знаеш, че никога не бих се подиграла нарочно
на пациент с Алцхаймер, нали?
- Разбира се. - Хубаво.
Но тези с Паркинсон...
Дори и малко смешно?
Може би най-лошата шега, която си правила досега.
Изглеждаш разстоен.
Да, знам, аз...аз...
Минах през някои неща напоследък.
За това съм тук.
Искаш ли да поговориш за това?
На една диета съм,
и ме кара да се чувствам студен, сънлив и слаб.
И имам ярки фантазии с храна.
И днес, временно вярвах в духове,
което е...
никак не е смешно.
По-скоро е същото като когато
това с храта отиде прекалено далеч.
Но аз дори все още не изглеждам добре,
а хората вече ми правят комплименти,
така че си правете сметката.
Колко ли зле съм изглеждал преди?
Дори и диетата да е строга,
е нужна, нали?
Матео.
Не е честно.
Накарах те да преминеш през толкова много.
За да получиш толкова малко в замяна.
Съжалявам.
А аз не.
Може и да не проходя повече,
но поне за малко успях да полетя отново.
Колко време беше с тов хлапе в асансьора?
Около 4 часа.
Далакът е изолиран и отстранен.
Музика за ушите.
Има леко разкъсване на диафрагмата около гръдната кост.
Може ли аз да зашия?
Питай завеждащия.
Покажи какво можеш.
А, и значи няма да те виждаме
- до сватбата? - Да, но всичко ще е наред.
Аз не съм добре. Тъжна съм.
Знае как се развиват тези неща.
Нали се сещаш, тъкмо приключих с операцията
и спасихме това хлапе, и всичко беше прекрасно,
но през цялото време си мислех,
че това не е моята операционна вече, нали се сещаш?
Нещата приключват. Хората забравят.
Теви ще помни.
И всеки един от пациентите ти...
Какво и аз.
Благодаря.
Както и всичките ти приятели,
който те чакат зад този ъгъл, за да те изненадат.
- Хей! - Йо!
Изненада!
Не се ядосвай. Малко събиране е само.
-
Получих операцията, от която се нуждаех миналата година.
А аз моята преди 10.
Събрахме пари, за да излекуваме нашето малко момиченце,
ами следващото?
Семейството ни е толкова благодарно
и иска да помогне на следващия, който има нужда.
Миналата година, почти не умрях.
А сега отивам в да уча в университет.
Може ли да помогнете на следващият като мен?
Ние може да разкажем нашите историй, защото сме оцелели.
Аз съм оцелял.
Искаме и нашите приятели да се оцелели също.
Миналата година бях диагностициран с плоскоклеръчен карцином,
и, ъм...
не исках да призная какво се случва.
Не исках да говоря за това,
дори и с най-близките си приятели.
Но в Ню Амстердам и всичките прекрасни хора в него,
те..те ми помогнаха да премина през всичко това.
Така че, аз съм оцелял.
А толкова много не са, поне не още.
Така че ви моля да дарите,
не за мен, а за тях.