Досега в "Bunheads"...
Мисля, че съм забравила да завърша гимназия.
Аз съм се оттеглила. Даже не съм се оттегляла...
оттеглянето включва действие.
Просто... не съм завършила.
Баща ми и Фей Менделсън избраха място за сватбата.
- Забавно. - Същото, където се е оженил за мама.
Стига бе!
Денят, в който загубих съпруга си, беше най-лошия в живота ми.
Разбира се, загубих го заради разведената фръцла от другата страна на улицата.
- Та какво става с Чарли? - Какво имаш предвид?
Какво е направил, че да го зареже?
Нищо. Беше тотално хлътнал.
Тост за глупавите.
Имам магистърска степен по океанография.
Значи можеш да станеш доктор и без да си завършил гимназия?
Не съм казал, че не съм завършил.
Подозирам, че аз и ти тая вечер няма да...
Не. Не тази вечер.
Какво му каза? Може би ще можеш да си върнеш думите.
- В по-добро облекло. - Нещо лошо ли ти каза?
Видях ти движенията.
Барманът, момичето...
Мисля, че трябва да го проучиш.
Пет, шест, седем, осем.
Спрете!
Всички, просто спрете.
Току-що убихте Баришников.
Ами, бихте ли ни показали съчетанието
отново, Джордан?
О, разбира се.
Какво друго имам освен изобилие от време
и неподправен ентусиазъм
да ви показвам все същото шантаво нещо
отново и отново?
Мръднете!
Направете го.
Пак ли убиха Баришников?
Мда.
Трябва само да свърша нещо на компютъра.
Ще бъда супер бърза и тиха като мишка.
Отсега нататък, Джордан... сър.
Да опитаме отново, хора.
Пет, шест, седем, осем.
По-остро, Рей-Рей.
По-чисто, Джини, по-чисто.
Бъди по-малка, Бу.
- По-малка? - Не отвръщай.
Матис, спри. Спри!
Фокусирай се, става ли?
Без фокус животът ти ще прескача
от едно пропило се гадже към друго.
Това ли искаш?
Не мисля.
Ей, Джордан, да поспрем за малко.
Изглежда имат нужда от почивка.
Кога пък нямат? Пет минути почивка.
Джордан, групата ти оклюмва.
И децата в ъгъла,
какво става с тях?
Искаха да загряват преди часа.
Имам предвид, стига бе.
"Бъди по-малка".
Ама че идиот.
Толкова го мразя.
И аз.
Обаче и го обичам.
И аз.
- Ама вече не. - И аз така.
Днес е толкова превъртял. Даже не забеляза,
че Мелани я няма. - Защо я няма?
Той гледа!
- Отнасят се с тях като с бебета. - Категорично не.
Не ги предизвикваш достатъчно.
Може да се види в танцуването им,
в работата им на станките, в краката им,
в стойката им. - Джордан.
Нищо, което правят, не е правилно.
В почивка сме, не правим нищо лошо.
Копелето ми е взело акъла.
И самоотлъчката на Саша, между другото.
Добре де, знам къде е.
На лов за жилище и намери едно.
- Наистина ли? - В сградата на леля й.
- Мести се след шест седмици. - С кого ще живее?
С никого. Само тя.
Неин собствен апартамент?
Понякога сънувам, че съм омъжена за Джордан
и живеем в наш апартамент.
Когато се прибира в къщи, го целувам по бузата
и му правя вечеря всяка вечер.
- Но вече не. - И аз така.
Той си е кретен, Матис.
Чак сега ли го разбра?
Бу, това е телефона ти!
- Да не задълбаваме в подготовката ми. - Никой от тях не е като мен.
Те не искат да бъдат като теб.
Кой не би искал да бъде като мен?
Мамо, здрасти, в клас съм, така че побързай.
Телевизорът е паднал?
Падна ли върху някого?
Как може да не си сигурна?
По-добре не му давай да те види.
Знам, че го можеш. Знам, че го можеш.
Моля те, спри да го правиш!
Значи само Лони липсва?
Добре, виждаш ли някакви части от Лони
да стърчат изпод телевизора?
Да, ще изчакам.
Ъ, Бу?
Значи е там? Добре.
Добре. Това е добре.
Бу!
По телефона ли говореше?
Не.
Чакай, какво е това? Да не са викове?
Това са Грант и Доминик. Заключени са в съблекалнята.
- Защо? - Те си знаят.
Ей сега се връщам.
Съберете се. Следващата стъпка.
Направете го!
Bunheads 1x14 - Астронавтът и балерината
Sync by atrn97g for www.addic7ed.com
Тръгвай!
Вдигнете си краката! Дай, дай, дай!
Сгънете коленете!
Това не ви е урок по балет! Давайте!
Дръж линията в средата!
Не искам да сме разпилени отпред.
Продължавайте.
Дай, дай, дай!
Добре, вдигайте си краката.
Давай, ниско. Позиция за сблъсък.
Хубави крака, Лолита.
Хайде!
Добре.
Гледаш ни от два дни.
Искаш ли да опиташ?
Разбира се.
- Закъсня. - Както и останалите.
Те се обадиха. Ти не си.
Бях на балет. Мишел ни задържа.
Тогава ще се оплача на Мишел.
Не е направила нищо лошо,
така че не й се обаждай.
Ето. Нещо да те забавлява, докато дойдат.
- Татко... - Не казвай, че е твърде рано.
Абсолютно рано е. Едва започнах предпоследната година.
Познаваме хора, които планират колежа на децата си
още в детската градина. - Това е болест.
Трябваше да си оставиш ключовете.
Паркирах собствената си кола.
След като я прекара покрай момчетата за паркиране.
Затова ли всички тия китайчета
ме зяпаха?
- Здравей, Клер. - Здрасти, хора.
- Здрасти, Джини. - Здравейте, г-н Сийгъл.
Къде е Алис?
Отпадна от сметката.
Има ужасна настинка.
Мама е настинала?
Да ти поръчам ли нещо за пиене, Клер?
С удоволствие бих пийнала.
Правите ли "морски гей"?
Просто забърквате ментови листа, сок от лайм,
кафява захар и портокалов ликьор,
добавяте лед и ром
и доливате ябълков сок.
Това е китайски ресторант, мамо.
Не правят "морски гей".
Бяло вино ще е добре, предполагам.
Ще взема каквото имате наливно.
Бялото вино всъщност е чудесно.
В закачливо настроение си, Клер.
Така е.
Защото...
няма да му позволя да ме срине.
Кое да те срине?
Започва се.
Ало, бащата на Джини се жени за Фей Менделсон
след по-малко от седмица.
Да, ние ще ходим.
Така ли?
Ако не е проблем...
О, разбира се, че не е.
Искам да отидете, Дъги,
наистина искам.
Е, как върви бизнеса с недвижими имоти
напоследък, Клер?
- Чух, че... - Видяхте ли...
побъркания сватбен блог, дето са си направили?
- Не, аз не съм. - Аз - да. Много пъти.
Фей Менделсън води хронология на целия им глупав живот
в тоя блог
със снимки и бележки.
Гил вече кара сърф,
а човекът е на 45.
Започнал е да кара сърф.
Харесва му, мамо.
И всички снимки на Фей,
дето си гушка кучето,
са просто отвратителни. Обадете се на защитниците на животните.
Кое е толкова смешно?
Нищо... предполагам.
Мамо, сгащена си от паркинг-полицията.
Дайте ги насам.
Стига, Клер. Нека да им дадем ключовете ти
преди да стане международен инцидент.
Добре, де.
Наистина ли ще идеш на сватбата, Дъги?
Искам да кажа, знам, че първо него си познавал,
но той се е променил толкова много.
- Леле. - Виси в тоя блог денонощно
и коментира анонимно.
Сайтът блокира мръсните думи,
иначе щеше да има бая пиперливи неща
за тия кучета, повярвай ми.
О, виж това.
Какво е това? Кутия?
Шаферската ми рокля.
- Трябва да има някаква грешка. - Няма.
Това е гигантски правоъгълник, защо?
Защото всеки път като отида у баща ми,
Фей ми зяпа циците.
Казала на баща ми, че й напомнят
за тези на майка ми и че не искала да й се напомня
за циците на майка ми на сватбата й.
Затова ме накара да нося рокля
с формата на завеса за баня.
Жестоко и необичайно.
Не искам да го гледам повече.
Е, къде беше?
Какво имаш предвид?
Имам предвид къде беше?
Вече не се виждаме.
Виждаме се всеки ден в училище.
Пропускаш балет, не ми отговаряш на съобщенията.
Баща ми ме развежда из колежите.
- Наистина ли? - Точно се върнахме от обиколка на
"Санта Барбара".
- Така ли? - Да.
Добре, поне ми отговаряй на съобщенията.
Някои от тях даже са важни.
Добре, обещавам.
Ето.
Докато имаш възможност.
Добро мислене.
От всички кръчми из всички градове
по целия свят, тя трябваше да влезе точно в моята.
"Казабланка".
Познавам "Казабланка".
- Хубаво. - Гледал съм "Казабланка".
Мога да напиша "Казабланка".
Бил съм в Казабланка.
Просто се опитвах да съм сладка.
Помислих си, че "здрасти" ще е скучно,
затова реших да се хвърля в...
Няма значение. Да започнем отново.
- Здрасти. - Здрасти.
- За мен? - Мда.
- Подарък от вина? - Мда.
Харесва ми опаковката.
Това е данъчната ми декларация за 2004та.
Чудно.
"Търсенето на Немо".
Виждаш ли? Това е идеалното за нас,
щото ти си експерт по океаните,
а аз обичам говорещи риби.
Много мило. Благодаря.
Извинявай за онова, което казах.
Нямаш грижи.
Говоря, такава съм си.
Невинаги е лошо нещо.
Може ли да те черпя едно?
Да, можеш.
Нещо с бърбън и чадърче.
Какво празнуват?
Вторник.
Любимият ми празник!
- Познай какво направих. - По-безопасно е да не го правя.
Влязох онлайн и прочетох дисертацията ти.
- Шегуваш се. - Не.
Впечатлен съм.
Ами, недей. Разбрах само
около 1/10та. Планктон!
Това го знам. И името ти.
И мисля, че беше споменал орка,
а тоя филм съм го гледала.
Това вероятно е по-малко от 1/10та, а?
Споменавала ли съм, че не завърших гимназия?
Точки за опита.
Предполагам алкохолното бръмчене започва да изчезва.
Мда. Вече всички са уморени.
И тази, дето е на диета, изяжда всяко студено картофче,
което успее да намери.
Сигурно скоро ще си тръгнат.
И тогава ще бъдеш съвсем сам.
Мога и просто да затворя.
С цялата нощ пред теб?
Как ще си запълниш времето?
И после се натресох на онова
с дамата, която дублирах,
щото почнах да излизам с мъжа й.
Бяха разделени... е, той каза, че са разделени,
обаче трябваше да се сетя, че нещо не е наред,
понеже изобщо не ме е канил в къщата си.
Трябваше да ида до ъгъла на Шеста и 53-та
и да се наредя на опашка за дюнери
и не трябваше да мърдам,
докато той не се появи и да ми пусне бележка в чантата,
на която пише в кой хотел ще се видим.
И понеже му нямах номера,
ако закъснееше, просто си поръчвах
и ако още не се беше появил, трябваше да го ям,
щото иначе щях да бия на очи. Все тая.
Мисълта ми беше, че тя най-накрая разбра,
побесня и повече не пропусна шоу,
така че аз повече не трябваше да излизам.
Освен това вонях на чеснов сос през цялото време.
Това не е истинска случка.
Хубаво, де, прав си.
Беше камионче за сладолед.
Скоти?
Имаш саксии? Кой ти даде саксии?
Какво правиш тук?
Ти убиваш саксиите.
И цветята, и саксиите. Минаваш наблизо
и те сами скачат от перваза.
Не мога да повярвам. Да не си станал салонен певец?
Дълги истории за по бира.
Леле, просто...
О, извинявай. Това е брат ми Скоти.
Скоти, това е Годо.
Ами, здравей, младежо.
Много се радвам да те видя.
Влизай, влизай.
О, леле, аз...
Няма проблем. Друга вечер.
Радвам се, че се запознахме.
И аз.
Сериозно? Даже г-жа Робинсън
те гледа накриво сега.
Мислех, че си в Мадисън.
Ами, стана нещо интересно на път за Мадисън.
Та... Мадисън.
Точно. Та значи, пътувах за Мадисън
и спрях в една закусвалня
и имаше една управителка.
Даже не беше сервитьорка?
Управителка е ниво над сервитьорка.
Не.
Първо си сервитьорка, после ставаш управителка.
- Това е повишение. - Изобщо не е.
Та, беше чевенокоса
и едното води до другото....
О, не. Пак ли си се оженил?
Никога не съм го правил в Тупело. Знам, знам.
Колко брака станаха с тоя?
- Четири? - Мен ли питаш?
Не, четири. Този е четвърти.
О, Боже мой.
Обаче знаеш ли, тя е различна.
- Как? - Говори съвсем малко английски.
Идеално.
Обаче очите й са направо епични.
Имах чувството, че ако мога да се взирам в тях
през остатъка от живота си,
ще бъда един много щастлив мъж..
И какво стана? О, тортичка.
Ами, първия месец беше страхотно.
И после започнахме да се караме,
след това се сгодихме,
после се карахме още
и тогава разбрах, че носи
цветни контактни лещи.
Точно тогава осъзнах, че е голяма грешка.
Че какво друго да си помислиш?
И следващия момент е деня на сватбата,
аз стоя пред олтара в смокинг под наем,
а тя профучава по алеята
като гигантска комета в кринолин
и аз си мисля
"Трябва да се измъкна от това."
- И офейка. - Мда.
- Кога? - Веднага след "YMCA".
Е, не искаш да го пропуснеш.
Та, написах й бележка, задигнах ти малко торта
и напуснах сцената.
Може ли да ти дам един съвет?
Разбира се.
Ако ще продължаваш да се сгодяваш за идеалните непознати
и после да се спасяваш от сватбената нощ,
ще трябва да си купиш смокинг.
Продължавам да се женя за грешното момиче.
Продължаваш да се жениш за мама.
Е, това не е толкова обезпокоително твърдение.
Ами, стига зловещия психо профил да му пасва.
Ще възразиш ли да се спася тук за няколко дни?
Диванът е целия твой.
Благодаря.
Та значи това е новата къщурка.
Изобщо не си я представях така.
Така ли? Как си я представяше?
Нещо не толкова украсено и без покрив.
Много смешно.
Колко време планираш да си тук?
Защо, искаш да ти препращат пощата ли?
Просто питам.
Колко си привързана към четката си за зъби?
Има нова под мивката.
Не знам какъв ти е бил проблема с това момиче,
но леле, бива си я да избира торти.
Знам. Не мога да си представя какво трябва да е чувството.
Ей, израснах с него.
Никой не знае по-добре от мен колко многопластов е.
Ей, какво си направила с кафеджията? Направо те мрази.
Да, абсолютно. Изпрати всичко за негова сметка.
Метни ги в кутия, залепи ги и ги изпрати.
Сложи и няколко тухли вътре, щото таксуват на кило.
Какво правиш?
Взимам ти нещата.
А, добре.
О, бих разкъсала това писмо.
Сериозно, дори смътно не се доближава до прочуствено или поетично.
И просто го кара да изглежда по-умен, отколкото е, повярвай ми.
Ей, искам си лилавия пуловер обратно.
Задръж малко, Манди.
- Имаш лилав пуловер? - Много хубаво лилаво е.
Манди знае ли, че си гей?
- Мишел. - Може да й стане малко по-добре.
Просто ми вземи пуловера.
Манди, има ли лилав пуловер?
О, така ли?
Казва, че е неин.
Не е неин.
- Вярвам й. - Страхотно.
О, не, не. Тук съм. Тук съм.
Никъде няма да ходя, Манди.
Аз не съм брат ми.
Ще проуча останалата част от града.
Кои магазини все още не си ядосала?
Не, колко лош беше сексът, Манди?
- О, стига, де! - Затвори преди минута.
О, слава Богу.
- Лилав пуловер? - По-скоро като лавандула.
Изобщо не е по-добре.
Добре, хора. По местата си.
Порт де бра.
Едно. Отвори, две.
И деми плие.
И изправи.
И деми плие.
Тук съм!
Продължавайте, момчета. Продължавайте.
Много съжалявам. Ужасно много.
Просто ще ги сложа там.
Тук, момчета.
О, какво е това?
Бобър!
Бобър! Бобър!
Бобър!
Казва се Бобър?
Бобър!
Какво казах за игнорирането ми?
Не си ми майка.
Хубаво, но точно сега съм ти майка.
Нали? Хайде.
- Казва се Бобър? - Извинете, хора.
Страшно съм затруднена. Ужасно съжалявам.
Къде е лего-то?
- В чантата. - Не са всичките.
- Искам да направя замък. - Ами, направи къща. Също е забавно.
Казва се Бобър?
Да, хлапето се казва Бобър.
- Приключено. - Бу.
Съжалявам.
Карл трябваше да ги поеме,
но го задържаха в работата и трябваше или да пропусна балета,
или да ги доведа тук. - Добре, това е еднократно, нали?
Еднократно, обещавам.
И Карл ще дойде всеки момент да ги вземе.
Добре, хора. Да продължим.
Дами плие.
И изправи.
И деми плие.
Крис, носът!
- Какво? Какво стана? - Веднага го махни от носа си, младежо.
Не знаеш в чий нос е било.
Съжалявам.
И деми плие.
И изправи.
И деми плие.
О, лилаво. Бобър,
ръката ти пак се спуска по панталоните.
Никой не иска да го вижда.
Съжалявам.
Много съжалявам, ако сте го видели.
Ужасно много съжалявам.
И деми плие.
И изправи.
Взех ги!
Взех ги, Мишел.
Нали, момчета?
Отивайте в колата. Връщаме се в къщата.
- Ама тук ми харесва. - И на мен,
обаче пречим.
Затова сега отиваме към колата.
- Не! - Добре, момчета.
Слушайте, ако се качите в колата ми,
ще ви дам бонбони.
Опасен непознат!
Не е непознат, Бобър.
Той е чичо ти Карл.
Сега се качвайте в колата.
Хайде.
Не ме пипай!
Добре, хора. Да продължим с класа
нататък. Хайде!
Чухте жената!
И... деми плие.
И изправи.
И деми плие.
И изправи.
И гранд плие.
И изправи.
- Яж, маме. - Ама аз свърших.
Аз исках азиатска храна.
Всичко изстива.
- И лепне. - Крис, спри да си играеш с лъжицата.
Още лепна.
Какво е това и как се озова навсякъде по мен?
Това е животът ни вече, Карл.
Лепнем и сме уморени.
Свиквай.
Тия двамата имат деца?
Няма какво друго да се прави в тоя град. Хайде.
Поздрави, сеньорита.
- Той ми говори. - И аз така предположих.
Здрасти. Хубава тениска.
Най-добрата ми неделна.
Хубаво е да те видя пак, човече.
И аз теб. Човече.
Ще пием... какво ще кажеш? Шотове текила?
Продължава да е сутринта на Коледа.
Всеки път като го видя става все по-млад.
Става все по-готин всеки път, като го видя аз.
Отвращаваш ме с плътските си способи.
Добре, помогни ми да намеря съпруга №4.
- Пет. - Все тая.
Какво ще кажеш за блондито с палавата прическа зад мен?
- Не. - Защо?
- Маникюристката ми е. - И?
Ами, ако нещо се обърка, ще трябва да си търся друга.
Или град с повече от един маникюрист.
Добре, задната маса...
брюнетката с бретона.
- Ньет. - Защо?
- С мъж е. - Не ми пука.
Майка е на една от ученичките ми.
Хубаво.
Червената барета и гамашите?
- Преподава библията. - Продължаваме.
Конската опашка до цветарника?
Продава хлебен чипс на пазара.
Дебелата проститутка до прозореца?
Работи с Трули и не можеш
да спиш и с Трули.
- Защо не? - Щото просто е шантава.
Виж, ако ще блокираш всичките ми действия тая вечер,
ще кажа, че не можеш да спиш с онзи малкия.
Той е единствения барман в града.
Ако нещо стане, няма да мога да си взема питие.
Ами, аз няма да спя с него,
така че - ха. - Добре.
Защо добре?
Ами, не е твой тип.
Изглежда някак глуповат.
Не е глупав. Трябва да ти кажа,
че е океанограф.
Бъзикаш се. Това си е бая, нали?
Бая си е.
Леле, добре.
Тогава за океанографията.
Правилно!
Ааа...
Ммм...
Ти си и винаги ще си останеш
любимото ми приятелче по чашка.
И аз се радвам да те видя.
Продължавай да ги носиш, синко.
Тази вечер ще се занимаваме със семейни работи.
И трябва да станем наистина много пияни.
Ей, платихме ли?
- Ммм. - Не помна дали платихме.
Ще му платиш утре.
С целувки.
Сладки, нежни, океанографски целувчици.
Мразя да си тръгвам без да платя,
когато не съм го планирала.
Какво?
Укулеле-то ми.
Намерил си го.
Мм.
О!
Звучи си все така.
- Ужасно. - Мда. Същото.
О, човече.
Това е единствения добър подарък, който мама ми е давала.
Единственият, който някога съм искала.
Помниш ли
онзи древен грамофон, който имахме,
когато бяхме малки?
Иглата беше голяма и остра
като пирон.
А мрежата на говорителя мирише на дърво и цигари.
Помня, че пускаше
"Животът е просто купа с череши" на Джуди Гарланд
отново, и отново, и отново...
- Обичам тази песен. - ...и отново, и отново
и отново, и отново, и отново...
Чудя се къде ли е.
Още е у мама.
Тя още държи всичко.
Укулеле-то ми.
Блягодаря, че го намери.
Пак заповядай.
Сега ти може би ще ми помогнеш да намеря живота си.
Мм, ще ми трябва супер голям компас за целта.
Ах, какво да правя?
Измий си зъбите. Трябва да ги измиеш.
Докато растях все си мислех,
че ще стана голяма работа.
Дебела котка с голяма пура.
Мда. Да командоря хората наоколо.
Прави нещо, за което трябва униформа.
Много би ти отивала униформа.
Бих изглеждал добре в униформа.
Не е късно да станеш астронавт.
Или пожарникар.
Или балерина.
Ти се очакваше да си балерина.
Ммм.
Астронавт, дам. Ще бъда астронавт.
Чудно.
А утре ще измислим какъв трябва да е твоя живот.
Балерина.
Пази центъра.
Момичето с раираната каска.
Тя ти е като куотърбек.
Тя води играта.
- Наколенниците ти солидни ли са? - Много.
Ще се изхлузват, колкото повече падаш.
- Ако падам. - Ще падаш.
- Да бе. - Така че се забавлявай.
Не бъди злобна.
Без бутане, лакти...
това е спорт с правила.
- Запомни го. - Схванах. Да запомня правилата.
Няма да носиш това колие, нали?
- Що? - Харесваш ли си главата?
Махаме колието.
Няколко указания.
Бам-Бам МакГий. Погледнеш ли я лошо, си долу.
Мислех, че не трябва да сме груби.
Гроун от Арк. Ще ти пусне малко хлабаво за известно време,
после ще стане груба, агресивна. Бъди готова.
О, доста имена за запомняне.
И близначките ей там, Скери Скейт и Крашли Олсън,
не заставай помежду им.
Ще те смачкат като семка от диня.
Това е момента, когато половината от записалите се момичета
се отказват, за твое сведение.
Не се отказвам.
Готова съм.
Хубаво.
Наред ли са ми кънките?
Само един начин да разберем.
Задръж я. Точно зад нас е.
Дръж я, дръж я.
Точно тук.
Добре ли си, Мел?
Фантастично съм.
Добре, връщай се там.
Къде беше, по дяволите?
- Просто навън. Защо? - Защо?!
Не е време да ми се правиш на Джон Готи, Мелани!
Моментът е критичен.
- Какво е това? - Познай.
Шаферската рокля.
Това е казан с крилца и стая за игра.
Какво прави тук?
Това е единственото безопасно място.
Ако майка ми я намери, може да се надрънка
и да грабне ножа.
Тогава няма да се налага да я обличаш.
- Не се шегувай! - Не се шегувах.
- Трябва да я облека. - Знам.
Сега слушай!
Защо не си вдигаш телефона?
- Сигурно е бил изключен? - Заплес такъв,
няма да го бъде! - Добре, де, съжалявам.
Не може да си изключваш телефона
отсега до сватбата.
- Критичен момент е, разбра ли? - Разбрах.
Фей Менделсън премина в напълно отбранителна позиция.
Премести снимките със седмица,
за да не може майка ми да й хване дирите.
Не трябва ли да се снимате
в деня на сватбата?
Когато всички са вече там, да.
Но Фей няма да рискува.
Ще се вкара в страхотни разходи,
само да е сигурна, че майка ми няма да се появи.
И ще носи батуд.
Защо?
Не знам.
Ще дойдеш ли с мен за снимките?
да помогнеш с роклята, грима,
може би и за самоубийство?
Абсолютно.
Здравейте, всички.
Хей.
- Хей. - Хей.
Ало? Мамо?
Добре, откъде знаеш,
че Фей Менделсън е на масаж
и е оставила кучето си в колата?
Следиш ли я?
Какво означава "в известен смисъл"?
Или я следиш, или не.
Не, мамо.
Хей.
- Здрасти, Козет. - О, говорим си.
- Да, съжалявам. - Нямаш грижи.
Не, ще разбере кой е,
ако нещо се случи с кучето й.
Ще разбере.
Разбирам какво става.
Какво става?
Динамиката на групата е естествено устойчива на промяната.
Какво е това, нещо като физика?
Мадона.
Защо не се пързаляш за отбора?
Мислех, че затова ми даде листовката.
С брат ми правим музиката.
Когато ме видя онзи ден,
правехме сет-листа си заедно.
Кучето е невинно.
То е невинна страна.
Не пипай кучето!
Трябва ти име, да ти кажа.
За какво?
За пързалянето. Всички си имат.
О, да. Не съм мислила много по въпроса.
Ще помислим. С брат ми
сме кръстили половината отбор. Остави на нас.
Значи тръгваш надолу по улицата
далеч от колата на Фей Менделсън
и кучето е добре.
Добре. Прибери се вкъщи. Пийни вино.
Ще се видим после.
Трябва да слизаме.
След теб съм.
Не мисля, че разбираш какво е.
Родителите ти са нормални.
Правят нормални неща и ядат нормална храна.
И макар майка ти да брои грахчетата
в чиниите, за да е сигурна, че всички имат еднакъв брой,
го намирам за смислено. По-смислено от блуждаенето нощем
из къщата като лейди Макбет.
О, ще се гръмна, забравих си обувките.
Не си ги забравила. Аз те прогоних.
Прогоних я, както майка ми
прогонва всички.
"Присмиваме се на това, което ще бъдем".
Знаете ли кой го е казал? Мел Брукс.
Две хиляди годишен мъж.
Говореше за това как се присмиваме на родителите си,
а после порастваме и ставаме като тях.
И тази реплика изникна вчера в главата ми,
така че започнах да ровя в старите албуми на майка ми,
опитвайки се да разбера кога точно се е проявила лудостта й,
за да съм подготвена.
Мисля, че е започнало около колежа.
Тогава за първи път видях да прави онова
наистина шантаво нещо с очите, което си прави.
Така че, предполагам имам около 3-4 години
преди да изтрещя,
което е добре.
Сега съм подготвена и мога да планирам.
Сещате се, да имам много заоблени ъгли в къщата.
Да нося меки, еластични дрехи.
Да се запасявам с кърпички, сладолед,
вуду кукли. - Холандка ли си?
- Какво? - Холандка. Холандка ли си?
- Аз... - Лицето ти ми напомня за Вермеер.
Така ли?
"Доячката".
Аз пия мляко.
Добре, народе. Задниците по местата.
Ами, аз ще трябва да... отида там.
Ей.
Геният често е белязан от лудост.
Това го прави забавен.
- Тик, так. - Предполагам, че е така.
Ау!
Хайде, да започваме. Движение, движение.
Горе, горе. Давай.
Тук няма никой, с когото да може да се срещаш.
Просто реших да погледам как сестра ми
оформя млади животи.
Просто преподавам на класа.
Ти просто преподаваш.
- Стига. - Какво?
Държиш се малко идиотски.
Не е вярно.
Никога преди не съм те виждал
като авторитет. Освен онази година,
когато се маскира като Анджи Дикинсън на Хелоуин.
Ха-ха. Махай се.
Няма да прекъсвам нищо.
- Скоти. - Само ще си седя ей тук
и ще те гледам как преподаваш.
Мисля, че ще е интересно.
И вероятно много забавно.
Добре, хора. Първа позиция.
Де ми, изправи.
Гранд плие.
Хубаво. Красота.
Следващата група.
Добре, четири завъртания не са по-добре от три, ако паднеш, пич.
Козет, много добре, но е важно да задържиш
преди да се плъзнеш.
Извинете?
Трябва да заковеш арабеската здраво.
И след това да заемеш позиция.
После да поведеш с брадичката,
ръката горе и тогава се понасяш, нали?
Аа!
Като това...
Да. Страхотно.
Идеално. Чудесно.
Слагайте палците, всички.
Леле, тая Козет, тя е доста...
- Крайна? - И странна.
Имам предвид странна в добрия смисъл,
но коя, по дяволите, е тя? - Закопа ме.
И защо влачи тоя художник
навсякъде с нея? - Това е брат й.
О, добре. Изобщо не е по-малко странно.
Кой води брат си навсякъде?
О, здрасти, Скоти. Това е брат ми Скоти.
Добре потропвате. Карате Мишел да изглежда добре там.
Благодаря на президента на корпорация
"Нямам никаква координация".
Сега сериозно, как е като учителка?
- Добра е. - Наистина ли?
Приеми отговора и отивай да сядаш.
Съжалявам, трябва да кажа,
че е много странно да те виждам като учителка.
Така е, нали?
Благодаря ти, Матис.
Трябва да разберете, момичета,
че когато Мишел беше дете,
мразеше учителката си по балет.
Добре, по средата на урока сме.
Не, беше като много дълбока омраза.
Натрапчива омраза.
И после една вечер гледа един филм
с... ъ, Маргарет О'Брайън,
сещаш ли се? - Не.
Та, Маргарет О'Брайън учеше балет
и боготвореше една стара балерина.
Не беше стара, беше... по-стара
от Маргарет О'Брайън.
И един ден една друга балерина дойде в града
и открадна водещата роля в "Лебедово езеро"
от балерината на Маргарет О'Брайън.
Тогава тя реши да саботира новата
като изключи осветлението на сцената,
обаче погрешка отвори капак на пода на сцената
и балерината падна в дупката.
О, Боже, какво стана?
Парализирана, инвалидна количка.
Това е ужасно.
За теб. За Мишел беше вдъхновение.
Добре, Скоти.
Значи Мишел реши да изреже дупка в пода
на нейното балетно студио,
така че старата лейди Винщик
да падне и да се парализира.
Не съм.
Промъква се тя посреднощ
и се опитва да изреже дупка в пода с...
с детска ножичка и лъжичка за грейпфрут.
Не мина много добре.
Леле!
Добре, пак сте обути? Супер.
Обратно в центъра. Вървете!
- Приятни деца. - Определено.
Та, колко време ще си тук?
Обмислям вечерята.
Не знам. Урока, малко бумащина...
Може да си сам довечера.
О!
Добре.
Ешапе, ешапе, ешапе, па дьо ша.
Пет, шест, седем, осем.
Преминаването от "Sonic Youth" в Литъл Ричард напълно сработи снощи.
Както се очакваше.
Обаче Лил Уейн в Брад Пейнсли - не.
Знаеше ли, че е бил кънтри?
Това с Пейсли ме изхвърли.
Вписа ли се?
- Аз? - Да, ти.
Опитвам се.
Името ще помогне.
Само трябва да измисля някакво.
- Вече го измислихме. - Ще ти хареса.
Ама вие даже не ме познавате.
Йо! Клео-смактра, влизай вътре.
Клео-смактра?
Яко.
Тоя Бобър. Направо е зъл.
Има зло в това хлапе.
Поне не закъснях за урока днес. Хубаво.
Ръката на Луцифер го докосвала.
Обаче нямам време за преобличане.
Настройва ни един срещу друг.
Как му го позволихме?
Хвана ни в лош момент.
Не съм те наричал ку-ку.
Никога не бих те нарекъл така.
Не мога да повярвам, че и за миг
си помислила, че бих ти казал така.
Не знаех какво казва, разбра ли?
Не знаех какво да мисля.
Той е проклет. Просто е един проклетник.
И му паднахме. Защо му паднахме?
- Уморени сме. - Аз съм изтощен.
Урокът е час. С децата ще сте наблизо, нали?
Ама аз мислех, че ще ги вземеш с теб.
Карл, не мога. Имам урок.
Ами и аз имам нещо.
Нещо? Какво нещо?
Днес не си на работа.
Ще ходя на фитнес.
Фитнес?!
Да, не съм ходил от цяла вечност.
Няма да ходиш на фитнес.
Ще отида.
- Не. - Да.
Добре, хубаво. Обаче няма да съм тук, когато се върнеш.
Не съм имал време за себе си от седмица!
Знаеше, че децата са отговорност.
Това не са нашите деца.
Знаеш какво имам предвид.
Карл, моля те!
Хубаво. Ще пропусна фитнеса.
Обаче ако мускулите ми загубят форма,
ти ще си виновна, става ли?
Карл, моля те, не се сърди.
Да започваме, загубеняци.
Само трябва да позагрея,
става ли, Джордан? - Абсолютно не.
Вие трите сте първата ми група.
Започваме с пируети.
И... тандю.
Четвърта, точка, точка, точка.
Две?
Две и после спираш.
Маргарет, на колко години си?
- 10. - 10?
С това ти отношение помислих, че си на шест.
Знаеш ли колко можех да направя на 10?
Около хиляда.
Не изглеждай нерешителна, Маргарет.
Баришников никога не е изглеждал нерешителен.
Дори и в "Сексът и градът"
човекът никога не е изглеждал така!
Джордан!
Писна ми от отношението ти.
От грубостите ти.
И твоето "Баришников това, Баришников онова"...
- Ей, това не е твоя клас. - Не! Ти си взимаш
почивка, господинчо.
- Какво? - Шт! Тихо.
Не, не, не. Погледни ме.
В мен гледай!
Добре, тук сме за да се учим
и да си прекарваме добре.
Затова е балета.
Сега ще трябва да го вдигна.
Става ли? Защото имам училище,
и работа, и три деца.
И това може да е заради някое от тях, което си е навряло играчка
в носа, нали?
Така че ще си взема пет минути.
Всички тук ще си вземем пет минути.
И когато се върна, очаквам да видя
един чисто нов Джордан.
- Да? - Бу, търся Мелани, там ли е?
- Не. - Не?
Бъзикаш ли се? Виж пак!
Трябва да е там. Трябва ми тук.
-Тя обеща! - Скъпа, скъпа,
махни начумереното лице и сложи усмихната физиономия.
Какво? Бу, слушай...
Имаш ли сок?
- Искаш ли сок? - Бу. Слушай!
- Трябва да се отървеш от тези деца. - Знам.
Добре, какво да правя?
Виж, звънни на Чарли. Сигурно знае къде е тя.
Добре.
Добре, народе. Да започваме.
Усмихнете се широко.
Джордан?
Добре, може ли всички да дойдете към центъра, ако обичате?
И тандю. Четвърта.
Много добре.
Добре, нека опитаме още веднъж, моля.
И... тандю.
Вдигайте си краката.
Мамка му, МакГий, ще ти го върна.
О, божичко.
Забравих за фото сесията.
Така ли?
Минало е зле, нали?
О, да, да. Много зле.
- Наистина много зле. - Какво е това по роклята?
- Пунш. - Пунш? От какво?
Пуншът, който майка ми хвърли по нас,
когато дойде. - О, Боже мой!
Откъде го е взела?
О, има доста места, откъдето може да се вземе, Мелани.
Ралфс има пунш,
и Вонс, и Албъртсънс,
в аптеката са добре запасени с разни продукти от пунш,
които да хвърляш по хората. Пуншът е много достъпен.
Джини, страшно много съжалявам.
Трябваше да ти кажа защо все ме няма.
Обаче всички тия неща са ме сгащили
и не струвам в училище,
а баща ми ми оставя колежански памфлети на възглавницата,
и под чинията със закуска, и в чекмеджето с чорапите ми.
И продължава с тоя САТ
и каква специалност ще запиша,
и с какво ще си изкарвам хляба,
и в какъв старчески дом ще свърша.
И намерих това, това...
нещо с кънките
и то придаде някакъв глупав смисъл.
И аз просто толкова...
много съжалявам.
Кажи нещо!
Трябваше да си там.
Къде сме? Какво е това?
Състезание с ролери.
Състезание с ролери? Ти си в състезание с ролери?
Аз съм Клео-смактра.
Как това влезе в твоя свят?
Онази нощ в Стридения бар,
когато дръпнах стола на Годо.
Годо те е вкарал в това?
Не Годо.
Тя ми даде брошура.
Тя?
Ти!
Здрасти?
Трябва ли да бягаш?
Стой далеч от това! Разваляш всичко!
Не знам коя си, откъде си,
или защо знаеш френски, или защо си близка с Мич Алварадо,
обаче Мелани ми е приятелка!
И сме си четирите!
А ти трябва да стоиш настрани, мамка му!
И съм норвежка!
Тя пързаля ли се?
- Всички ли са облечени? - Мда.
Викам те от 20 минути.
- Не ме ли чу? - Какво искаш, Скоти?
Само ми трябва ключ за у вас.
Какво стана с ключа, дето ти дадох вчера?
Не знам. Попилял съм го.
Не е ли като Парадайз (рай), загубен и намерен някъде?
Оу.
Нещо не е наред?
Изведнъж започна да се държиш като всички жени в живота ми.
Мишел?
Каза ми, че укулеле-то ми е изгубено.
- Какво? - Като те питах къде е,
в лицето ми заяви, че е изгубено.
Не беше. През цялото време е било у теб.
- На кого му пука? - На мен. Искам си укулеле-то.
- Това беше преди около 20 години. - Това ли ти е оправданието?
О, божке, съжалявам. Знаеш ли, ако толкова ти е липсвало,
просто да си беше купила ново.
Сега са много готини.
Еди Ведър точно направи цял албум на укулеле.
Толкова се е изчерпал вече.
- Ще ти го взема за Коледа. - Ти ме компрометираш.
Какво? Как?
Забележките ти, шегите пред момичетата.
Бях забавен. Това е хумор.
Това ни различава от маймуните.
Цялата тая история с Маргарет О'Брайън.
- Това беше забавно? - Не мог...
На практика им каза да изрежат дупка в пода,
за да падна и да се парализирам.
Не съм им го казвал. Казах им, че ти искаше да го направиш
на учителката си. Мислех, че е сладка история.
- Ти развъждаше идеи. - Разказах им филмов сюжет.
Не съм писал сценария. Как така аз съм лошия?
Това е живота ми сега, Скоти.
Това е домът ми. Това е работата ми.
Онова са моите ученици.
Олеле, ударила си бая шапки, приятелко.
Сега съм авторитетна фигура.
Авторитетна? Стига, бе.
- Възхищават ми се. - Те са изолирани деца.
Ти си едно странно екзотично същество.
Ти си русалка. Ти си Камбанка.
Значи затова си тук? Да осереш новия ми живот?
Трудих се здраво за него.
Напила си се и си се омъжила.
- Здрава работа. - Ей!
Какво? И аз съм го правил. Не те съдя.
Е, той беше страхотен човек.
А майка му беше наистина страшно добра с мен.
- Живееш в къща за гости. - Какво ще рече това?
Ще рече, че е едностайна къща за гости. За гости!
О, значи квадратния метър вече е мярка за стабилност?
Каква е твоята квадратура, Скоти, а?
Наслаждаваш се на двата метра от дивана ми?
- Мат Джонсън? - Какво?
Мат Джонсън. Беше ми най-добрия приятел в училище.
Ти излизаше с него и като скъсахте,
той вече не ми говореше.
За какво хленчиш?
Каза, че никога не си ми взимала нищо?
Взе ми Мат Джонсън!
Нямам никакъв спомен за Мат Джонсън.
О, стига, бе, Мишел.
Мат Джонсън? Най-добрият ми приятел.
Двамата амигос?
Имаш предвид Ерик Джонсън?
Да. Ерик Джонсън.
- Леле. - Това не променя нищо.
Бил е толкова важен за теб,
че даже не му помниш името.
Сигурно съм го забравил нарочно. Твърде голяма травма.
Просто си признай, Скоти.
- Поеми малко отговорност. - Какво общо трябва да има това...
Никога не поемаш отговорност за нищо.
О, казва го момичето, което подпали всички платформи
на парада за 4ти юли с цигара
и обвини рап-музиката.
Защо не ме накара да завърша гимназия?
- Ти завърши. - Не.
- Бях там. - Това беше церемонията.
Нямах достатъчно точки да взема диплома.
О, божичко.
Трябваше да ме накараш да завърша.
Беше твоя отговорност да се увериш, че съм подготвена за живота.
- Защо аз? - Ти си по-големия ми брат.
С година!
Всичко, което трябваше да правя, е да съм сигурен, че имаш бира.
Защо да е смешно? Защо го правиш смешно?
Защото исках просто един ключ.
Само това.
И изведнъж ти изперкваш
и повтори укулеле около 60 пъти,
и даже не знам защо го водим тоя спор.
Не го прави. Направо като майка ни си.
Тя започва и после, докато ти седиш
и крещиш и си скубеш косите,
казва "Даже не знам защо спорим",
когато знае дяволски добре защо го водите тоя спор.
Тя е тази, която го е започнала в крайна сметка.
Как така изведнъж стигнахме до мама?
- Ти я доведе. - Не съм.
Добре, държейки се като нея, я доведе.
Ти дори не се занимаваш с нея.
Аз се занимавам.
Трябват й пари, аз се занимавам.
Трябва да се мести, аз се занимавам.
Трябва й помощ да се скрие от "Свидетелите на Йехова",
аз се занимавам.
Защо се е крила от тях?
Дълга история и те са много
ненасилствена организация, затова се иска
много да стигнеш дотам,
че да се криеш от тях.
Ами, това си е твой избор.
Аз си измих ръцете преди много време.
Да, знам. Колко време мина,
откакто не си говорила с мама? - 12 славни и забавни години.
О, много зряло, между другото.
Не се е променило много.
Адресът ти, ходиш на работа всеки ден,
но почти нищо друго. - Не знаеш за какво говориш.
Да, отне ми повече време да разбера някои неща,
обаче виж картата, по която се водя.
Птичките изядоха всички трохи, Хензел.
И божичко, не искам и да чувам за онова,
с което е трябвало да се примиряваш покрай тая луда жена.
Защото съм се разправяла с повече нейни глупости, отколкото си струва.
Манията й по лицето и външността й
и по моите лице и външност.
И напълно измислената й представа
за това какво е било семейството ни.
И ако избереш да продължиш с негативното влияние в живота си,
тогава трябва да се подготвиш
за последствията.
Знаеш ли кой ми го каза? Фани, свекърва ми.
Каза ми, че всеки сам прави собственото си семейство.
И сам прави съдбата си.
И няма нещо, което не можеш да промениш,
ако си напълно отдаден.
А аз съм.
Напълно съм отдадена.
И няма значение дали вярваш или не,
адресът е променен и животът ми е променен.
- Хубаво. - Мога да го направя.
Не! Пак го направи, Джордан!
Не. Отново!
Можеш по-добре, Джордан.
Хайде, де!
Да.
Ще съм по-добър след един банан.
Sync by atrn97g for www.addic7ed.com