Аз съм пострадал от синдрома на частичната смърт.
Това, което правех докато бях болен, не е по моя вина.
Ще е добре да се прибереш. - Правителството връща
тези демони обратно в нашата общност.
Когато възкръснаха, те бяха в много примитивно състояние,
но сега са излекувани.
С или без лекарства, зомбито си е зомби.
Ако някое е наоколо, ще се оправим с него.
Те са зли убийци.
Докато дишам, жертвите от Роартън няма да бъдат забравени!
Просто исках да изчезна. Когато чух за Рик...
Открили са Рик. Военните го намерили в Афганистан.
Жив ли е? Жив ли са го открили?
Частично.
Свържи ли с банята? - Току-що влязох.
Ще се бавиш ли?
Стив, колко ще висиш там? - Докато заври чаят, ще съм готов.
Стив, трябва да тръгвам за работа.
Какво искаш?
Да ти благодаря.
За това, че вчера ме предупреди за Бил и...
Не го направих за теб. Направих го заради мама и татко.
Щяха да опитат да те защитят, ако Бил беше нахлул без предупреждение.
Както и да е, благодаря!
Не се приема.
Разкарай се.
Значи ти и Бил сте първи приятели вече?
Знаеш, че винаги ме е мразел. - Махай се от стаята ми!
Махай се!
Здравейте. - Здравей.
Искаш ли чай? - Не, опитвам се да го намаля.
Знам какво имаш предвид.
Повече от 3 чаши, и после цял ден съм в тоалетната.
А цветът! Не знам дали да не се консултирам с лекар.
Стив, може ли да не обсъждаме цвета на урината ти?
Странна нощ. - Да, наистина.
Според синоптиците, вятърът достигнал до 60 мили в час.
Много дървета паднали. Гарата е наводнена. - Наводнена?
Подлезът и. Казах ме им, още миналата година, че отводнителната система
е остаряла и трябва да се смени, но не ни послушаха.
И сега като наваля, се видяха в чудо.
Ще можеш ли тогава да... - На повикване съм.
Казах на Клайв, да не ме търси, освен ако не е спешно.
Добре. Днес баща ти ще остане с теб
За всеки случай. Ще е забавно.
Няма ли да дойдеш на церемонията? - Аз ще дойда.
Каква церемония? - Не ми е позволено да ти кажа.
Не това ти казахме.
"Не казвай на брат си за церемонията." - Не.
Това казахте. - Стига Джем.
Значи да му кажа? Церемонията е за почитане на жертвите на Възкресението.
Хората, чийто мозъци ти изяде.
Джемайма млъкни!
Това семейство не струва.
Иначе ще изглежда малко блед. - Това е малко...
Знам. Опитвам се, да не гледам тази страница, защото е...
Много смущаваща. - Да.
Той ще се върне днес, около обяд.
От центъра казаха, че можете да посещавате терапевт.
Терапевт? Ти ебаваш ли се?
Бил! - Бил, предлагам ти да приемеш.
Защото, нали знаеш, Рик ще е различен, откакто го видяхте за последно.
Не сме малоумни Джанет!
Номерът ми е отзад. Ако ви потрябвам.
Благодаря ти.
"Скъпи Рен, знам, че ще стигнеш далеч."
"А аз ще се возя до теб, ще разказвам тъпи вицове и ще те засрамвам."
" Ще оправя проблемите с баща ми. Заклевам се."
"Рик."
Влез.
Не бива да седиш съвсем сам тук.
Гледа ли ти се нещо? Пет нови диска току-що пристигнаха по пощата.
Този съм го гледал много пъти.
Обичам да ги гледам повече от веднъж. Няма изненади, знам какво да очаквам.
Така, би ли се обърнал?
Сигурен ли си, че знаеш какво правиш? - Да, прочетох инструкциите.
Като да махнеш лепенка. Колкото по-бързо, толкова по-безболезнено.
Не мисля, че така трябва... - Започваме.
Да те качим горе. Ще довършим по-късно.
Хайде ставай. Влез вътре. - Какво? Не. - Наведи си главата.
Не обичам затворени пространства. - Само за пет минути. Обещавам.
Вътре има фенерче.
Г-н Уолкър? Имахме среща в 11.
Да, влизайте.
Кухнята е в ляво.
Има си всякакви неща за готвене.
Кийр, аз съм. Те си тръгнаха сине, успокой се.
Как се чувстваш? - Малко по-добре.
Много лоши спомени се връщат, нали?
Да. Обикновено, когато съм стресиран.
Съжалявам, че те накарах да влезеш в килера. Паникьосах се.
Тате? - Да?
Защо ме погребахте?
Здравей Клайв. Каза ли им, да започват да разчистват?
Защо какво съм им аз там?
Добре, добре.
Наводнената гара още не е оправена.
Присъствието ми там е задължително. Но ще се оправят и без мен.
Отиди ако искаш. - Не, ще остана тук, с теб.
Ще се оправя. - Сигурен ли си?
Да.
Хубаво. Имаш номера ми, ако нещо се случи, обади се.
Ще се обадиш, нали?
Задната врата беше отворена. - Взе ли достатъчно брошури?
Да, взех тези на Лиса. - Взели тези, който бяха на масата?
Надявам се, че ще са достатъчно. Това е важен ден, скъпи.
Важен е, и ние трябва да бъдем силни. Ще бъда до теб, не се страхувай.
На този тържествен ден, ние почитаме бойците, които рискуваха
живота си, и онези, които го изгубиха,
защитавайки тази безценна общност.
В точния момент. Ето го и него.
Човекът, който водеше тази благородната борба.
Няма ли да кажеш няколко думи Бил?
Добри новини.
Рик се прибира вкъщи.
Очакваме вашата искрена подкрепа.
Той сигурно е един от тях.
Здравей бабо. Боже, много е студено днес, нали?
Беше ми самотно тази седмица. Повече от обикновено.
Познавам те.
Не!
Махни се.
Не се приближавай!
Лицето ти...
Вече съм мъртва, глупчо.
Аз съм Ейми Дайър. Ти как се казваш?
Хубава епитафия.
Мерси. - Сам ли си я избрал? - Не, бях мъртъв.
Някои си я избират, преди да хвърлят топа.
" Не си отивай кротко в тъмнината!"
"Вий, вий срещу смъртта на светлината! "
Обичам тази поема. Остави ли завещание?
Не. - Аз пък оставих. Беше доста обстойно.
Специално бях заявила, че искам да бъда погребана тук.
Ти къде искаше да те погребът? - Исках да бъда кремиран.
Това очевидно не се е случило. - Без майтап!
Вместо това са те погребали?
Много мило от тяхна страна.
Ей, къде отиваш?
Трябва да се връщам. Приятен... втори живот.
Няма проблем, разбирам. Искаш да бъдеш сам,
да гледаш стари снимки, и да изживяваш миналото отново в детайли.
Аз съм медиум.
Това правиш, откакто се върна от центъра за лечение, нали?
Ти как спря... да го правиш? - Разхождам се през деня.
Сигурна ли си, че не е опасно? - Всичко ще е наред.
Заклеваш ли се? - С ръка на сърцето!
Според Танър, Бил ще го застреля, веднага щом слезе от камиона.
Мислех, че отиваме на усамотено място, а не на Централна гара.
Ти това Централна гара ли наричаш? - Наричам го, да бъдеш навън.
И какво? Нали си носим лещите и грима.
Впрочем, носиш твърде много. - А ти, не носиш достатъчно.
Предпочитам да съм по-естествена.
На твое място не бих го правил тук. - Трябва да се качим на това!
Значи в армията стана добър стрелец? - Да.
За какво е? Да, забелязах медала ти. - Смелост.
Добре изглежда.
Къде отиде майка ти?
Това е горещата линия за болногледачите
на отдела за пострадали от СЧС, благодарим за обаждането.
Всички наши консултанти са заети в момента. Уебсайтът ни е...
Не схващам. Значи сега Бил няма нищо против зомбитата?
Не използвай тази дума. - С частично мъртвите тогава?
Не съм сигурна. Нали му видя лицето.
Още не е приел, че Рик е... каквото е. - Но то е очевидно, нали?
Хората се самоубеждават в най-различни неща.
Очите им виждат това, в което вярват.
Но ние няма да го направим, нали? - Какво имаш предвид?
Ще кажем на Кийран, че Рик се е върнал, нали?
Мамо?
От какво се страхуват живите?
От нас. - Смъртта. Дългият сън.
Страхът от смъртта е причината, всички да са толкова сбъркани.
Знаят, че краят е близо, но няма какво да направят,
и това ги подлудява. Живеят живота си, с едно око върху часовника.
Ние не трябва да го правим.
Можем да счупим часовника. Това е благословия.
"И ще избърше Господ Бог сълзите от всяко лице"
"Защото когато възкръснат
те ще бъдат като на ангелите на небето. "
Фен ли си на този с уебсайта?
Гледала съм няколко клипа. Мисля, че е прав. - Той е опасен.
Просто иска да ни уважават. - Ние убивахме хора. Изяждахме ги.
Трябваше да оцелеем, нали?
Съвестта не те ли гризе?
Не. Тогава просто оцелявахме, не мислехме.
Не е като да можем да отидем в магазин.
"Искам бутилка мляко, цигари, и килограм от най-вкусния ви мозък."
Миналото си е минало.
Чудех се къде си отишла.
Добре ли си, мамо? - Да, просто ти подреждах стаята.
Спокойно, порното ти още си е там. - Бил!
Какво? Знам, че за това си мисли. - Видях Джем Уолкър днес.
Добро момиче е. Добър боец.
Като се има предвид семейството и. - Те са добре, нали? Кои?
Семейство Уолкър. - Да, добре са.
Безполезен боклук.
Преминаха през тежък момент, точно преди Възкресението.
Беше егоист. - Кийран не беше добре, Бил!
Колкото и зле да си, просто трябва да го понесеш.
Какво е станало?
Не трябваше да започвам темата. - Я стига, кажи ни.
Да не са го изритали от колежа? - Не. Самоуби се.
Подобаващ край за слабак.
Не бива да говориш лошо за мъртвите.
Кийран? Кийран Уолкър?
Бях на погребението ти... Ти си зомби.
Той е зомби!
Махай се, мръсно зомби.
Кийран...
Искате заплата? За да патрулирате?
Точно така. - Какво стана с чувството ви за дълг към обществото?
Още го имаме. - Патрулите отнемат голяма част от вечерта ни, нали Газ?
Господ да не дава, защитата на селото от подивели
чудовища да отнема от времето ви за пиене!
Пасторе, не казваме, че няма да го правим.
Но сега, с човек по малко, аз и Даз ще трябва да поемем смените на Бил.
Смятаме, че заслужаваме компенсация.
Защо мислите, че Бил няма да си изкарва смените?
Нали си върна семейството.
Няма да има време да се шляе из горите. - Патрулите не са шляене.
Както кажете, пастор. Но ако искате да пазим, покажете, че ни оценявате.
Само искаме, да бъдем оценени.
Бюджетът е малък, но ще стигне.
Ще си получите парите. Продължавайте.
Благодаря, пастор. - Благодаря.
Довечера ще има патрул.
Защо винаги губя? - Защото винаги избираш хартия, тъпчо.
Пет пъти по ред. - По-скоро шест.
Къде е? - Не знам.
Клайв се обади. Трябваше да изляза, и се забавих повече от предвиденото.
Няма значение. Рик се върна.
Рик се върна като Кийран.
Като Кийран? - Ходещ мъртвец. - Джемайма млъкни.
Кийран знае ли? - Не, и не бива да му казваме.
Той ще разбере рано или късно. - По-добре късно.
Не това имах предвид. - Джем, говори по-тихо.
По-добре да го чуе от нас.
Здравей миличък. Извинявай, че цял ден си сам.
Ще сложа чай.
Гадняри.
Здравей. - Здравей. Всичко наред ли е?
Да, просто беше дълъг ден.
Студено ли ти е? Облякъл си моят суичър.
Искаш ли си го? - Не, задръж го. Студеничко е тук.
Ще включа парното, да се стоплим малко.
Идвай. - Защо?
Не е добре. Юнайтед. Четвърти в шибаната лига.
Чух, че Сити били добри.
Може да сменя отбора. - Да не си посмял, че ще те убия.
Защо не си носиш медала? - Не си пасва с това, което съм.
Трябва. Имаш за какво да си горд, нали? Ето така.
За това, че се прибра вкъщи цял, сине!
Наздраве.
Пийни си и ще се почувстваш по-добре.
Ще отида при майка ти. Знаеш я каква е. Джанет!
Не! Стига де, Пърл, това ми е една от любимите снимки.
Може да обиди някого.
Отделение за пострадали от СЧС.
Може ли, да ви помоля да ме придружите до...
Кой ще почерпи патриота?
Какво, да не играете на мълчанка? Покажете малко уважение.
Те не осъзнават ли, че Рик е... - Млъкни. Очевидно не.
Ще се напием здраво тази вечер.
Не изглежда толкова мъртъв. - Мисля, че носят грим.
Трябва ли да прави това? - Кое? - Изглежда много странно.
Когато се присъединиш към нас, тогава ще даваш акъл, как да, ядът другите.
Дотогава ще мълчиш.
Сигурно е Шърли.
Майка ти ми каза, че още държиш пистолет в стаята си. - Не.
В мен е. - Знаеш правилата - никакви оръжия в къщата.
Няма да го оставя в бараката. - Напротив.
Добре ли си, скъпа?
Кийран, за теб е.
Кой е?
Боже, какво си направила с лицето си?
Напълно естествена съм, харесва ли ти?
Къде изчезна преди? Като слязох беше изчезнал.
Познаха ме. - Мамка му. - Откъде знаеш къде живея?
Питах от врата на врата. Изплаших няколко бабички.
Ейми, не можеш... - Майка ти ли отвори вратата?
Здравейте семейство! Аз съм Ейми.
Изглежда добре. Нещо против да се присъединя?
Харесвам косата ти. Това ли е естественият и цвят?
Да. - Веднъж опитах да боядисам моята така.
Но стана зелена! Запазих я, и на следващия ден в училище
Г-н Пърси ми каза, че не мога да се разхождам наоколо със зелена коса
Така че, по време на обяда, я обръснах цялата.
Защо просто не я пребоядиса? - Защото това щеше да е поражение.
В трудна възраст е.
Извинявай, искаш ли нещо за хапване? - Не, мерси.
Вътрешностите ми са доста разнебитени. Ям нещо, и то веднага излиза.
Изядох един Марс, и после трябваше да изхвърля гащите и полата ми.
Хайде... Ще ти покажа стаята ми.
Където стават магии.
Не можеш да им говориш така. - Защо?
Не обичат да признават, че съм... - Какъв? Немъртъв?
Да. - Не трябва ли вече да свикват?
Не. - Не трябва ли ти да свикваш?
Може ли да не се караме? Това трябва да е меденият ни период.
Бил? Джем е. Там ли си? Край.
Здравей. - Здравей, Джем.
Ще патрулираш ли?
Какво правиш? - Идвам с теб. Оборудвана съм
Джем, не можеш да дойдеш с мен.
Защо?
Бил вече не иска да работиш с нас.
Приютила си зомби, без да ни кажеш. - Не, не съм! - Брат ти.
Видели са го на панаира днес.
Няма смисъл да лъжеш.
Бил гледа на това, като на предателство.
Не може да ме съди. Синът му е зомби. - Различно е. - Как?
Просто е!
Глупости!
Какво оръжие използваше? - Автомат L85A2.
Тренираха ме и за 81 милиметрови минохвъргачки.
Трябва да видиш Янките. Бяха готови за третата световна война.
Гранатомети, нощно виждане, цялостна бронежилетка...
Ти носеше ли бронежилетка, като...?
В деня на експлозията?
Малко метал няма да те спаси от мина, избухнала точно до теб.
Лудост. - Съжаляваш ли? За това, че се присъедини към армията?
Там бяха най-щастливите ми дни. - Като семейство е, нали?
Семейство, което винаги ще те подкрепи.
Харесвам ги. Семейството ти. Искам да ги изям. Не буквално.
Имаше ли шанс, да се сбогуваш?
Кога? - Когато си умрял.
Всъщност, от какво умря?
Хей, какво правиш?
Левкемия.
Последното, което си помислих беше, че всичко е толкова несправедливо.
Бях мъртва, без да имам възможността да живея истински.
Каква беше твоята последна мисъл? - Не знам.
Спомням си, че чувствах... облекчение.
Облекчение?
Как умря, Кийран Уолкър?
Защо?
В Роартънската долина, вятърът достигаше до 100 км/ч.
Някои дори ни писаха, че са видели падащи дървета. Имаше и наводнение...
Къде отиваш? Кийран?
Кийран! - Рик се е върнал. Как можахте да премълчите!
Кийран, върни се, моля те!
Как беше базовото обучение? Трудно? Спомням си, че можех да го мина.
Не знам защо не го взех. - За Вики Барнс ли говориш, разгонен пубер?
Този тук лудуваше, докато ти служеше на страната.
Нямам нищо против. - Пий, ще ти излекува разбитото сърце.
Какво правя? - Какво?
Забранено ми е да влизам, докато съм жив. - Вече не си.
Това е Легионът. - Просто кръчма. - Не е.
Ейми, хората там... Мразеха ме още преди да стана такъв.
Защо? - Защото не бях като тях.
Този Рик... искаш да го видиш, нали?
Да вървим тогава.
Защо не е тук? - Пастор Оди... - Той ме обижда Филип!
С това, че не е тук. - Това сигурно е той.
Снимайте, по-дълготрайно е.
Тук ли е?
Какво ще обичате? - Ние не пием.
Ако искате да останете, поръчайте. - Коя е най-евтината напитка?
Лимонада. - Искам две. - На зомбита ли сервираме вече.
Ще се справиш ли или да се заема аз?
Какво зяпаш, грозник? - Трябва да ви помоля, да ме придружите.
Къде? - Здравей Фил. - Ей там.
Кой казва, че трябва да отидем? - Аз представлявам енорийския съвет.
Добре Фил. Спомням си, че искаше да се занимаваш с политика.
Да, така е. Много е напрегнато и има много работа.
Представяш си как ще е, но...
Но накрая изолираш едни, за сметка на други. - Виж, не зависи от мен.
Еха, ВИП зоната. - Приятна вечер.
Добре ли си, приятелю? - Радвам се, че те виждам, Рик.
И аз се радвам, Рен. Ела на моята маса.
Не мога да излизам от тази стая. - Защо не?
Правила. - Чии?
На Филип. - Липи!
Защо си сложил Рен тук? Това е Рен, глупако.
Той е... - Той е какво?
Приятелката ми...
Добре. Щом трябва.
Да. На ти зомби! Не ти харесва, а?
Не знаеш какво...
Мамка му.
Вагонетката на смъртта. - Бях забрa- вил. - Ти я направи, аз я карах.
От къщата ти, чак до края на голямата скала. После накарахме Липи да я кара,
а той излезе от пътя и се заби в храстите. Помниш ли, Липи?
Какво? - Не те познавам. - И аз така.
В кое училище си ходила. - Момичеш- кото. - Не са ли всички лесбийки там?
Да, всички си падахме по вагини.
Ти не ходеше ли в момичешкото, Кийран? - Не.
Трябвало е. Щеше да си си на мястото.
Знаеш ли, че от пиенето, ще ти стане лошо? - Лекар ли си?
Не, просто имам здрав разум. Твърдата и течна храна са отровни за нас.
Аз не съм като теб. - Така ли?
Кога ще ти махат шевовете?
Зависи. - От какво?
Зомби! Видях зомби. - Да, знаем.
Не него. Диво, в гората. - Къде? - До пещерите.
Да вървим. Рик, идваш с мен.
Тате, може ли Рен да дойде?
Знаеш какво ще ловим, нали?
Твоя вид. Още ли искаш да дойдеш?
Слизай, Рик. - Секунда.
Само да си заредим оръжията. Тръгвай, ние ще те настигнем.
Трябваше вече да си го направил.
Какво стана?
Защо...
Защо си се превърнал в това?
Когато ти умря...
всичко се прецака.
Животът вече нищо не значеше.
И ти...
се самоуби?
Не трябваше да го правиш, Рен.
Как си могъл да го направиш?
Светът беше в краката ти! Щеше да отидеш в колеж.
С пълна стипендия. Щеше да се махнеш оттук. Да бъдеш свободен.
Нямаше значение, не и без теб. - Не можеш да ме обвиняваш.
Така ли? - Вече си бяхме сбогували.
Това не беше сбогом. - Беше!
Изпихме по един сайдер, изпушихме по цигара, шегувахме се и...
И ти каза "Ще се видим утре.".
После разбрах, че си отишъл в Престън за базово обучение.
Дори не ми писа. Нито дума. - Исках да те улесня.
Или, за да улесниш себе си? Написах ти хиляди писма. Защо не отговори?
Не съм получавал никакви писма.
Не съм!
Мислех, че просто си ме забравил. - Как бих могъл да те забравя?
Нали щеше да заминаваш. Ново място, нови хора.
Не, ти направи това Рик.
Това направи ти, не аз.
Аз запазих спомена за приятелството ни.
Какво правите вие там? Къде сте?
Рен има проблем с фенерчето си. - Тръгвайте, и по-бързо!
Да тръгваме.
Не е нужно да правиш всичко, което той ти казва.
Вече не. - Той ми е баща, Рен.
Дай малко светлина тук.
Мисля, че се загубихме.
Рен? - Рик, насам.
Старата пещера.
Две зомбита до пещерата. Повтарям - две зомбита до пещерата.
Какво правиш? Какво ти става? - Идваме.
За какво си мислиш, че сме дошли?
Зомбитата се размърдаха. - Получено, близо сме.
Дийн, насам.
Дръжте си очите отворени!
Хванах те!
Двойка! Знаете ли, колко ще платят за двойка! Ще забогатеем!
Ухапа ме!
Копеле! - Заразен съм, ще се преобразя.
Газ, кажи на Вики, че винаги съм я обичал.
Моята Вики?
Не си заразен. - Напротив. Той ме ухапа.
Не можеш да се заразиш. - Всички го знаят.
Ако си ухапан, до 20 секунди се превръщаш в зомби.
Вече минаха 20 секунди, нали?
Влюбен си в годеницата ми?
Не.
Даже мисля, че е грозничка.
Достатъчно!
Какво мислиш, синко? Да ги дадем ли на правителството?
Не.
Отвратителни са. И са зли.
Честа е твоя. По-добър стрелец си от мен.
Рен, мръдни се.
Какво правиш? - Те са диви. - Сега да, но
когато ги отведем в болница. - Няма да ги водим в болница.
Защо? - Диви са. - Бил, плащат добре за двойки.
Направи каквото смяташ за правилно. - Могат да се излекуват.
Както излекуваха и нас. Разбираш ли? Те са като нас.
Направи го. Натисни спусъка, момче!
Те са като мен. И мен ли ще убиеш?
Направи го!
Какво чакаш?
Ако искаш нещо да се свърши...
Безполезен боклук!
Дийн, дай ми пистолета си.
Дийн, колко струват тези двамата живи?
Двеста за всеки. Плюс петстотин, ако ги предам невредими.
Това са много пари. Ще ти дойдат добре.
Така е. - Гари? - Ще са ми от полза.
Да гласуваме тогава? Всички, които искат да ги предадем
невредими и да вземем наградата, да си вдигнат ръка.
Много са миризливи! - Хвърли мрежата върху тях.
Готов ли си? - Да ги изправим.