Досега в "The Big C"...
Значи хоспис, а?
Какво е усещането?
Наистина ми харесва тук.
Ето така искам да си отида.
Не е лесно да не си наоколо.
Само през трупа ми
няма да завършиш навреме.
Правиш страхотно добро
като даряваш бъбрека си.
- Трябва да идем да видим татко. - Ти го мразиш.
Не е толкова лош, Шон.
Мисля, че е невероятно много от твоя страна
да се реваншираш с татко. - Майната му!
Трябва да се погрижа за някои скици на "просто дрехи"
за сър Айзък Мизрахи.
Той е модно величие.
- Твърде много? - Не. Обичам.
Колко дълго се задържаме тук?
Някои хора изкарват месеци.
Никога не знаеш какво следва.
- synced by honeybunny - www.addic7ed.com -
- Да! - Фантастично!
Уу!
Искам да го пуснеш на погребението ми.
Като доказателство, че никога не е твърде късно
да започнеш нещо ново.
Също така... имам списък.
Това е доставчик, който ще осигури храната
за двата дни.
- Чудесно, може ли да свършваме вече? - Почти.
Не знам какво да правя с татко.
Майната му на татко.
Това ти е като автоматизиран отговор.
Майната му, да. Задник.
- Трябва да му се обадя. - Майната му!
Не сме говорили с него
откакто ходихме миналата година и му казахме да отстъпи.
Искам да кажа, че дори не знае, че съм болна.
Той даже не е задник. Направо си е гъз.
Добре, просто спри. Стига!
Адам, не искам да говориш така, след като си отида.
Оу. Добре ли си?
Да.
Искаш ли да му се обадя, скъпа?
Не. Аз трябва да го направя.
Не е като да съм му любимец така или иначе.
Аз може да му се обадя, ако искаш.
Не, всичко е наред, Адам. Просто...
срамота е, че нямаш
връзка с дядо си.
Да, направо е срамота, че не се мотаеш
със злобаря, който познаваме.
Ами ако никога повече не го видим?
- Майната му. - Добре, трябва да бягам.
Къде отиваш?
Ще се помотая
с Лидия и Джеф и някои приятели.
- Къде? - У Джеф.
Ще поиграем видео игри,
сещаш се, ще пафнем малко трева, ще шмръкнем,
може малко кокаин, после ще излезнем да покараме, така че...
Ами, тогава може да помислиш
дали не може да натъпчеш някое домашно
между кокаина и карането?
Ъ... да, що не.
- Обичам те. - Чао.
- До скоро, татко. - До скоро, Шон.
До скоро, приятел.
Защо все бърза да се махне оттук?
Може би защото говориш за погребението си
все едно е списък за пазар.
Беше малко безцеремонно.
Ами, знаеш колко обичам да задрасквам неща от списък.
О, разбирам. Боже, разбирам напълно.
Ти си активна. Правиш нещо.
Това те пази от пълна загуба.
Знаеш ли, точно сега правя
всичките тия тестове за трансплантацията.
И е толкова хубаво
да преследваш активно някаква цел.
Мисля какво мога да дам след това...
костен мозък, кръв, със сигурност.
Знаеш ли, може даже да си махна сливиците.
Не да ги дарявам,
ами просто наистина не ми трябват.
Да, виждаш ли?
Ето така се чувствам.
Ето те и теб.
Тук съм. Хубав квадратен джоб.
Знаеш ли, Андреа,
през първата ми седмица тук огледах класната стая.
Огледах първите скици на всички
и си съставих някои бързи мнения.
И как се справих аз?
Ами, помислих си, че ще си големият ми предвзет проблем,
който си мисли, че е божи дар за дизайна.
Представях си ни в голяма модна битка...
хвърчащи пера, разпилени мъниста,
думи, които не могат да се върнат.
Все още може да го направим.
Но ти ме изненада.
Развесели ме. Направо ми взе дъха.
- Да не вземеш да ми предложиш? - Да, предлагам ти.
Предлагам ти да дойдеш лятото в Ню Йорк
на стаж при мен.
Ще ти плащам достатъчно да се набуташ
в апартамент, колкото дрешник, пълен с хлебарки.
Ще изживееш мечтата.
Това е мечтата ми.
О, Боже! Това е мечтата ми!
- Ура! - Ура.
Знам какво е това.
- Това е "с". - Мхм. Ха.
Мамка му.
Иска ми се да имаше начин да ви проверявам, момчета.
Да си измислим сигнал.
Ако електрическата ти четка за зъби
се изключва, когато не я ползваш,
просто те поздравявам. - Добре.
Ами ако това ме плаши?
Чук-чук.
Здрасти, Кати. Пол.
Здравей.
Имам информация,
която искам да споделя с вас.
Подходящо време ли е за разговор?
Седни.
Значи, осигуровката ти покрива 4 месеца
извънболнична грижа.
А следващия петък ще станат
точно 4 месеца.
Така че, трябва да направим план.
План за какво?
Къде смяташ да отидеш.
Какво имаш предвид къде ще отида?
Не искам да ходя никъде.
Да нямаме най-лошата осигуровка в света?
Всъщност е напълно стандартна.
И осигуровката ти покрива домашен хоспис,
което ще започне веднага, щом се прибереш у дома.
Това включва хоспис сестра,
която ще те обгрижва по няколко часа на ден.
Добре, ами ако искаме да остана тук?
Колко ще струва да си платим от джоба?
Ами, за съжаление,
ние сме осигурителен хоспис,
така че не можем да ти осигурим грижи извън твоя план.
Не приемате в брой?
Кой не приема в брой?
Имам предвид, вижте... знаем, че имате място.
Това легло е празно от месеци.
Знаеш ли какво? Всичко е наред, Кат.
Даже страхотно.
Пак мога да си прибера булката у дома.
Всъщност, мислех, че ще си въодушевена да се прибереш у дома.
Аз съм въодушевен. Ще се погрижа за всичко, скъпа.
Можеш да се завиваш със собственото си одеяло.
Имаше една жена преди няколко месеца,
която се молеше да се прибере,
само да поседи в любимия си стол
на верандата си.
И съпругът й каза, че точно там си е отишла
с усмивка на лицето.
Ако исках да си седя на шибаната веранда,
изобщо нямаше да идвам тук.
Но дойдох тук,
защото не искам синът ни да асоциира къщата ни
с мястото, където е умряла майка му.
"О, това е стаята, където падна."
"Това е стаята, където издъхна."
Дойдох тук да умра.
Ами, можеш до другия петък.
Каза, че го вдъхновявам.
Не съм изненадана.
Вдъхновяваш мен.
Първо си мислех, че прави нещо от типа
на линия за големи,
но са обикновени кльощави дрехи.
Намигаш ли ми?
Съжалявам.
Помага ми да се фокусирам.
И това е много яко.
И двете имаме добри новини в едни и същи ден.
Аз получих работа, ти се прибираш у дома.
Дам.
Какво имаш предвид, че съм мекотело?
Радвам се да ви видя на обиколките ми.
О, Боже мой.
Това е като виц.
Свещеник, равин и онзи мюсюлманския...
Не, имам.
- Влизат в един бар. - Хоспис.
Андреа, ще ги помолиш ли да дойдат?
Къде мислите, че отиваме след смъртта?
Това е най-често задавания въпрос
след "Колко трае службата?".
И този ми задават.
Католиците вярват, че отиват на небето,
където вярващите се радват на Божието присъствие
и освобождаването от страдания и грях.
Звучи добре.
Хубаво, равине, ти какво имаш?
Ами, Тора не обсъжда живота след смъртта.
Фокусираме се върху олам-ха-зе... този свят...
тук и сега.
Е, моето "тук и сега" е на път да стане и да си тръгне.
Та можете ли да ми дадете нещо, заради което да съм развълнувана?
Ами, има един популярен мидраш (тълкувание),
което описва душите след смъртта
на огромна банкетна маса,
споделящи вкусна храна.
- Така е по-добре. - Обичам еврейска храна.
О, и аз така.
Нашият рай, Джана, е доста хубав.
Ще носиш луксозна роба
и ще се изтягаш на възглавници.
Сигурно съм мюсюлманка.
Но болните и умиращите трябва да си чакат реда да си отидат.
Това е доста дразнещо.
Същността на вярата
е да се предадем на Божията воля.
И на неговата преценка за време.
Чувствам страхотно облекчение
да знам, че животът и смъртта ми
не са по-важни от тези на останалите.
Но ако трябва да остана тук
и да чакам Бог да реши кога е готов да ме пусне да си вървя,
защо трябва да е толкова болезнено?
Болестта ти не е само за да те провери,
но и да провери милосърдието на останалите.
Виждала ли си щедрост и доброта
у хората около теб?
Е, ние вярваме, че красотата
и познанието на тази доброта е Аллах.
Ние вярваме, че това е Бог.
Ние не сме сигурни.
О, Господи Исусе Христе, най-милостивия господар на земята,
молим те да приемеш това чадо в ръцете си,
щото да премине в безопасност през тази криза.
Както Ти ни каза с безкрайно състрадание,
нека сърцето ти не бъде смутено.
Вярвате в Бога, вярвайте и в Мен.
Как я караш, Адам?
Уморен съм.
И така изглеждаш.
Всичките ми приятели купонясват,
защото почти завършват училище,
а аз още правя тестове.
Ами, ти си изкопа тая дупка.
Сега скачай вътре.
Готова съм.
Не искам да става по-болезнено...
не заради себе си,
най-вече заради семейството ми.
Извинявам се,
ако не съм имала достатъчно вяра в живота си
или не е била от правилния вид.
Но точно сега...
вярвам в Теб.
Вярвам, че можеш да ми помогнеш.
Ето, сега ще сложа се да спя,
ще моля Бог да пази моята душа.
Ако трябва да издъхна във съня...
добре ще бъде.
Мамка му.
Не само че си мислиш, че можеш да контролираш всички
и всичко преди да умреш,
но всъщност мислиш, че можеш да контролираш
и кога да умреш?
Е, не съвсем сама.
Мислех, че мога да помоля за малко помощ свише.
Да, но не е ли основното определение на вярата
да се откажеш от контрола?
Отказах се от контрола.
Трябва ми чужда помощ, за да отида до тоалетната.
Напълно се предадох да изглеждам сладка.
Примирявам се с факта,
че с баща ми няма да сме близки.
И че няма да видя Адам да завърши гимназия.
Да, но също се боиш и
че смъртта ти ще прецака Адам.
Не е същото като да се доверяваш
не план свише в името на по-добро.
Мислех, че от терапията трябва да ти стане по-добре.
- Не е задължително. - Хм.
Тогава се справяш страхотно.
Ами, благодаря ти.
Значи, ако подпиша,
че искам да се срещна с човека,
на когото дарявам бъбрека си
и те подпишат, че искат да се срещнем,
тогава не е нужно да е анонимно.
И познай.
И двамата сме подписали.
Ще се запознаем. Казва се Рей.
Даже не изглеждаш нервен.
Не, не. Преживях тая фаза.
Ей, чувала си онези истории,
как понякога донори и реципиенти
стават приятели за цял живот?
Ами, щом като ще има малка част от мен,
може да ми е като брат.
- Нали? - Шон...
Така, знам, че доста съм те укорявала, че не си като останалите,
но ти правиш страхотни неща.
Помагаш на хората и ето защо
точно теб искам да помоля за помощ сега.
С какво?
Готова съм да си отида.
Ъ, къде?
На моето пътешествие към великото отвъдно.
И ако не умра естествено преди петък,
ще трябва да умра у дома, пред очите на Адам,
а не го искам.
И най-важното е,
че искам да направя последното си "ура" с теб.
Но разчитам на удивителната ти способност да не съдиш.
И те обичам,
заради което...
предсмъртното ми желание е...
да ми помогнеш да умра.
Ти... си една побъркана жена!
Ей. Ей, побърканата,
какво направи със сестра ми?
Изяде ли я?
Ако сега погледна в устата ти,
дали Кати ще крещи там, долу
"ей, тая луда кучка ме излапа,
но аз съм напълно нормална и съм тук, долу"?
Само по-тихо, Шон.
Няма да ти помогна да се самоубиеш, Кат.
Какво мислиш, че правят веган донорите на бъбреци, а?
Спасяваме живот, не го унищожаваме.
- Само искам да... - Какво?
Да участвам в собствената си смърт,
да я осъзная, да я приема.
Не е като да си скъсявам живота.
Знам, че ми е дошло времето.
Не можеш да знаеш.
Може да имаш 10 дни или 6 месеца.
Не мога да ходя, Шон.
Зрението ми е толкова объркано.
Ужасявам се, че ще ослепея и ще чувам гласовете ви,
но няма да виждам лицата ви.
Обезболяващите, които ми дават...
вече не са напълно ефикасни.
И ме боли през цялото време, Шон.
Виж, може да ми отслабва ума,
може да не преценям правилно,
но искам да си отида...
сега.
Добре, защо аз? А?
Защо не... защо не Пол?
Би трябвало да сте партньори
в болест и здраве.
Пол определено няма да го разбере.
Боя се, че няма да одобри
отказа от реанимация, който подписах.
Ами и аз не го разбирам.
Добре. Хубаво.
Рожденият й ден е след 2 месеца.
Трябва да планираме нещо наистина съдържателно, нали?
Страхотна идея.
Здрасти, хора.
- Здрасти, човече. - Здрасти, Шон.
Виж какво кашмирено одеало взех за Кати.
Все едно спиш със зайче.
Да. Хубаво е.
Кой ще отиде да я види довечера?
- Аз. - Аз отивам утре.
И аз.
Защо? По-зле ли е?
Не. Не... все така.
Просто... никога не знаеш, така че, сещаш се...
хубаво е да кажеш, каквото имаш за казване.
Това казвам.
Какво е това?
Просто таблица на лекарствата й.
Една от сестрите в хосписа
ми показа как ги правят.
Приятел, изпуснал си вторник.
О, мамка му.
- Не ще да се махне. - Защо?
Маркерът е перманентен.
Мамка му, Адам. Какво, по дяволите?
Просто бръкнах в чекмеджето.
Не помислих за това.
Е, ами трябваше да помислиш.
- Не е кой знае какво, нали? - О, не знам.
А кой знае какво ли е, ако не вземе подходящите хапчета?
Знаеш ли какво? Нека просто пропуснем вторник.
На кого му пука, нали?
Ако не си вземе лекарството навреме,
а аз съм в гаража и не я чуя да крещи,
на кого му пука, нали?
Да, прав си. Майната му. Не е кой знае какво.
Леле, Пол.
Защо изобщо се опитваме да спретнем това място?
Знам. Нека я оставим да се влачи по стълбите
и ако падне...
О, Боже!
Всичко е наред, приятел.
Всичко е наред. Всичко е наред.
Всичко е наред.
Страх ме е.
Знам.
Тя не иска да се прибира вкъщи, нали.
Може ли да ти кажа нещо?
И се мразя затова.
И аз не искам да си идва.
Ако още искаш да го направиш,
ще ти помогна.
Като вземеш пластмасовата тръба
и пластмасовата качулка,
ти трябват 2 резервоара с хелий за 50 балона,
които можеш да наемеш или купиш.
Ако ги наема, ще трябва да ги върнеш.
Първият резервоар би трябвало да те убие.
Но вторият е просто за всеки случай, ако нещо се обърка.
Всемогъщи Боже, как спиш нощем?
Много добре.
Почти не можех да спя, когато жена ми
беше в последен стадий на лимфома
и ме умоляваше да не я оставям да умре в болница.
Намерихме една група
и ни казаха някои варианти.
А после намерихме симпатизиращ доктор,
който ни даде лекарства, които смесих...
искам да кажа, тя смеси в кафето си.
И последните й думи бяха "благодаря ти, любими".
Маската...
не изглежда много дискретно.
И ... Адам ще разбере.
Има ли нещо по-малко драматично?
Ами, някои взимат колкото могат морфин
и после някой увива главата им с торба,
когато заспят
и после се отървава от торбата.
Не! Леле.
Няма да душа собствената си сестра.
Помниш ли на лагера?
Обичаше да ме държиш под водата.
О, за Бога, Кати. Не го казвай.
Опитвах се да те тормозя, не да те убивам.
Тогава, как можем да се свържем
с някой от симпатизиращите доктори?
Не ни е позволено да даваме имена.
Жалко, че не живеете в Орегон.
Да, това е едно от нещата,
за които ме е яд в момента.
Доста е за осмисляне. Ето визитката ми.
Ако имате въпроси или искате да поговорите още,
просто ми се обадете.
Ей, беше супер яко и странно да се запознаем.
Добре.
Виж, трябва да вървя
и да се видя с брата ми по бъбрек, Рей.
Ще поговорим повече, като се върна, нали?
И, ей.
НЕ отивай до парти магазина преди да се върна.
Г-н Толки, това е Рей Милсън.
Ъ, Шон. Казвайте ми Шон.
Това е жена ми Джанел.
Може ли просто да ви прегърна?
ако не възразявате, ще се погрижа за някои неща
и ще ви оставя да се опознаете.
Ами, наистина оценявам това, което правиш, Шон.
О, удоволствието е мое, Рей.
Това беше наистина добро преживяване за мен.
Сестра ми умира.
Така че, да се фокусирам върху нещо позитивно
като бъбречна операция... е направо страхотно.
Съжалявам да го чуя.
Ако има нещо, от което ти или семейството ти се нуждаете,
ще се радваме да помогнем, с каквото можем.
Много мило, но сме добре.
Благодаря.
Толкова сме ти признателни.
- Донесохме ти подарък. - Нещо като "благодаря".
Няма значение какво ще стане,
фактът, че си готов да го направиш за непознат,
означа страшно много.
о.
Съжалявам. Не... не го искам.
Това е просто символ.
Не ценя материалните блага.
Е, казват, че веднъж имаш ли Ролекс, не се връщаш назад.
Да не се опитвате да купите бъбрека ми с часовник?
Категорично не.
Това е просто едно "благодаря".
Не, "благодаря" е просто "благодаря".
Това е часовник,
паричната стойност на който може да плати здравната грижа на някой,
който ще умре от бъбречна недостатъчност
без изобщо да е стигнал до лекар
за да разбере какво го убива.
Не искахме да те обидим.
Ако не искаш часовника...
Обиждате човечността.
Знаете ли, вие сте причината, точно в този момент
да реша да се върна да живея на улицата.
- Бездомен ли си? - Не, свободолюбив съм.
Понякога съм бездомен по избор.
Ами, всички бездомници са такива по собствен избор.
Какво, по Ролекса, трябва да значи това?
Има много хора,
които не оползотворяват възможностите си.
Мамка му, Рей.
ако главата ти е толкова далеч от задника,
трябва да можеш да си цункаш бъбрека за сбогом
когато си тръгва.
Познай какво.
Накарах Уесли да изкашля името
на един доктор от Орегон.
Там са толкова цивилизовани.
ако си терминален, ти пишат рецепта,
пиеш една напитка и заспиваш.
Леле. Звучи страхотно.
И този прекрасен доктор
ще ми даде такава напитка.
Но не иска да я праща по пощата.
Затова ми трябваш, моля те. Трябва да идеш до Орегон.
Трябва да му покажеш изследванията ми
и да ми донесеш благата.
Ще имаш достатъчно време да се върнеш преди операцията ти в понеделник.
Няма значение,
щото няма да я правя.
Та, къде трябва да ида
да се видя с твоя "без повече болка" доктор?
Защо няма да се оперираш?
Точно открих, че братът ми по бъбрек, Рей,
е шибан елитарен фанатик.
Така че, просто ще го оставя да умира, ще ида до Орегон
да взема нещата и ще те върна да те убия.
Като пацифист с доста кръв ще си изцапам ръцете,
но изглежда правилно.
Шон, не можеш да го оставиш да умре.
Не, не, всичко е наред. Той е напълно откачен.
Даже не вярва в бездомните.
Виж, няма как да знаеш.
Може да има много положителни страни.
Съмнявам се.
Може да прави дарения за животните.
Виж, дори и да не е благороден,
може твоят благороден жест да го промени.
Ще му дадеш години
да има възможност за промяна.
Аз...
Дори да не се промени,
може би има близки, които обичат Рей
въпреки всичко.
Ще им дадеш поне възможността
да имат повече празници заедно,
да изпитат любовта преди да се превърне в душевна мъка.
Не мога да направя и двете преди петък.
Имам още едни кръвни изследвания.
И ме помолиха да не пътувам,
за да избегна заболяване в последния момент.
- О. - Виждаш ли?
Нека го направя.
По-важно е ти да умреш, отколкото той да живее.
Не, не е.
Моят живот или смърт
не са по-важни от чуждите.
Какво ще правим тогава?
Напоследък имам едно такова...
"бутни-дръпни" нещо с Бог
и причината за неговия или нейния тайминг.
Знаеш, никога преди не съм умирала,
така че сигурно се налага да изиграя цялото нещо докрай.
Да го приема такова, каквото е.
Какво? Какво не е наред?
Пацифист с кръв по ръцете.
Имам предвид...
дори паяк не съм убивал преди.
И изведнъж съм готов да затрия двама души.
Домашната ти сестра ще дойде следобед.
Мисля, че се казва Айна.
Ина. Говорих с нея по телефона.
Така ли? Приятна ли е?
- Да, звучеше страхотно. - Трябва да е удивителна.
Прибираш се у дома, щото си боец.
М?
Щото каза на рака си,
че ще се бориш докрай.
Ето защо се прибираш.
Не очакваха, че ще живееш още 4 месеца,
но ти го направи.
И сега може да си от онези истории,
в които напускаш хосписа
и живееш години и се излекуваш,
и се преборваш с това завинаги.
Знаете ли, здрави хора, наистина...
трябва да спрат да казват неща като
"тя се бори докрай",
"той пребори рака",
защото когато умрат, трябва да кажеш
"загубиха битката с рака".
Казваш, че са губещи.
Те са губещи, защото са умрели?
И какви са били възможностите им?
Имах предвид, че...
Мислиш ли, че, ако всички живеехме вечно,
никой никога нямаше да има деца?
Нямаше да има място.
Умирането е нужно. То е важно.
Но е и гадно.
Така че, когато се случи...
не ни критикувайте, че сме го допуснали.
Просто кажете:
"Последно сбогом!"
и "Благодаря Ви!"
А също и: "Ти не си губещ."
Ето ти морфина
и донесох допълнително одеяло,
в случай, че ти потрябва.
Господи, тук ми е хладно.
Предполагам, че глобалното затваряне не е дошло до нас
в Минесота. - Казва се "затопляне".
Надявам се, че ще обсъдим графика на жена ми.
Разбира се. Веднага.
Ще минавам всяка сутрин да те проверявам.
Винаги можеш да си вземеш обезболяващите и сама.
Така, удобно ли ти е тук, скъпа?
Да. Благодаря ти.
Как каза, че се казваш?
О. Ина. Името на баба ми.
Мразех го, докато растях.
После осъзнах, че можеше и по-зле.
Можеше да съм кръстена на другата ми баба.
Казваше се Хортенз.
Хортенз!
Можеш ли да си представиш?
Знаеш ли какво не мога да си представя?
Че ще прегледаме тоя списък в следващите няколко часа.
Пол.
Морфинът се дава, когато е нужен.
Очаквайте лека замаяност.
Мога да се оправя със замаяност.
Може да изглежда почти пияна.
Бих искала.
Имах един пациент...
много мил възрастен господин...
пиеше по цяла бутилка джин
всяка сутрин.
Казваше, че това е лекарството му.
Докато отидех,
вече беше гол и танцуваше на старите си плочи.
- Изобщо спираш ли да говориш? - Пол!
Не ми пука за пияни старци
и баба Айна.
- Ина. - Все тая!
Жена ми е болна.
Може ли просто да спрем с това?
Ще се оправиш.
И имаш номера ми, така че звъни по всяко време.
А с теб ще се видим довечера, Кати.
Благодаря ти, Ина.
По дяволите. Искам да удуша тая жена.
Тя е мила, Пол.
Бъбрива и мила. Бъди добър.
О, Боже. Вече загубих номера й. Мамка му!
Пол.
Извинявай, скъпа.
Просто се побърквам,
че няма да мога да се грижа за теб както трябва.
И, знаеш ли, бъбрива, не бъбрива... все едно знае всичко.
И това, което ми остава, е просто да прецакам нещо?
Трябва ми помощта ти.
Искам да доведеш баща ми.
Мислех си...
сигурно съм все още тук, защото не съм приключила с него.
Дори не знае, че съм болна.
Не отговаря на обажданията ми.
Искам да го доведеш тук.
Ама той ме мрази.
Ти мразиш Ина.
Поне така ще излезеш от къщата.
Кой е умрял?
Здрасти, приятел.
- Мина бая време. - Със сигурност.
Когато те видях за последно, ми искаше пари.
Беше заем, нали?
Беше отдавна и ти ги върнах
с лихвите, помниш ли?
Понаедрял си.
Може ли да влезна?
Та, какъв е повода? Трябват ти още пари?
Ами...
Всъщност сега съм доста преуспял.
Нещо като мотивационен лектор съм.
Звучи доста гейско.
Ще карам направо.
Искам да дойдеш с мен
в Минеаполис да се видиш с Кати.
Когато я видях последно, цъфна тук
да ми каже какъв задник съм бил.
Да. Да оставим миналото в миналото, нали?
И сега ме залива със съобщения,
все едно има още помия да изсипе отгоре ми.
Не, не ми трябва да я виждам.
Приятел, важно е.
Да не зачита баща си така?
Не. Приключих с нея.
Тя почти е приключила с всички нас, пич.
Умира.
Кати умира и трябва да те види
и ти трябва да я видиш.
Искаше да ти го каже лично,
обаче, опа... твърде късно. Котката изскочи от торбата.
- Божичко. - Дължиш й го.
Ти си й баща. Дъщеря ти умира.
А даже не те харесвам.
Но знам, че ако не я видиш,
това ще те преследва до края на живота ти,
който по някаква несправедлива причина
ще е по-дълъг от нейния.
Имам игра на карти довечера.
Бъзикаш ли ме?
Ще изляза навън
и ще чакам в колата, докато не направиш правилното нещо
и да си довлечеш задника на седалката до мен.
Колко време ще отнеме?
Да не си пиян.
Дам. И възнамерявам да остана така.
Значи тайната е обикновена стара мас.
Това прави коричката толкова хрупкава и вкусна.
В днешно време маста е мръсна дума,
но не бих правила пай без нея.
Съжалявам, че съпругът ми беше груб с теб, Ина.
О, скъпа, не се тревожи.
Имам здрави бедра и дебела кожа.
Освен това не е сбъркал. Аз съм голямо старо кречетало.
- Ти си ангел. - О, не.
Късметлийка съм, че всеки ден имам шанс
да работя с хора като теб.
Благословия е да си около умиращи.
Стига, де.
Не ти ли тежи... целият мрак и обреченост?
Със съпруга ми... се опитваме да вмъкнем
малко забавления от време на време,
но не се случва често.
Но няма проблем.
Харесвам това, което правя.
Когато хората са близо до смъртта,
се отварят като цветя.
Учат ме на толкова много
и ако мога да им донеса малко облекчение,
е, определено ме кара да се чувствам добре.
Добре, млада госпожице.
Ще се видим утре.
Ина?
Да?
Ще ми направиш ли пай?
За мен ще е чест.
Специална доставка!
О, Боже.
Той... добре ли е?
- Аз съм супер. Ти как си? - Наквасен е.
Ей, теб те познавам.
Ето така.
Тук.
- Какво стана? - Казах му.
Казах му, че си болна.
Вбеси ме и му казах.
Съжалявам.
Изпи почти целия си шкаф с алкохол
и две бутилки от бензиностанцията,
докато зареждах.
Няма проблем.
Здрасти, тате!
Ей. Красива си.
Е, доведе го.
Да.
"Ново проучване заключава,
че повечето американци вярват,
че глобалното затопляне е реално..."
Чу ли това?
"и че хората го предизвикват."
Добре, казах, че може да ползваш лаптопа ми,
не да четеш на глас от него.
В критичен режим съм, момчето ми.
Трябва да обуча бъбрека ми на левия свят
преди да свърши натъпкан в дясно ориентиран задник.
Остават ми само 12 часа.
Сутринта четох наръчник
как се правят конопени дрехи.
Довечера малко активистка литература и малко йога.
Ако бях на негово място,
щях да се притеснявам, че бъбрекът ти ще ме подлуди.
И какво от това?
Правя му услуга.
Тъп е като купчина тор.
Знаеш ли, ако имаш нужда да поговориш
за това, което става с майка ти...
Не, добре съм.
Добре.
Ей, направи ми услуга.
Дръпни ми задника.
Не.
Изглежда толкова сладък.
Всичките му тревожни черти изчезват, когато спи.
Изобщо няма да предположиш какво копеле е.
Не трябваше да му искам
онзи заем да купя къщата.
Ти му го върна.
Винаги ще ми го натяква.
"Моят не-добър-зен
не може да си позволи да купи една проклета къща."
Боже, все едно го удрям в заспалата физиономия.
Водопроводчици.
Толкова типично за него, нали?
Ти си болната. Той се напива.
И получава цялото внимание.
Не можа ли поне веднъж да те сложи преди себе си?
- Ще го убие ли? - Преди да убие мен?
Съмнявам се.
Като с цветята за сватбата ни.
Ти искаше божури.
Само това.
Той взе карамфили.
Щото са по-евтини, а той плащаше.
Заслужаваше божури.
Но, ей...
получих теб...
мъжът, който се ожени за мен въпреки моя...
пиян, евтин, нарцистичен баща.
Ниска летва.
Толкова съм бесен...
че си отиваш.
Ох.
Винаги съм обичала ръцете ти.
Дори когато те мразех, обичах ръцете ти.
Все още ме карат да се чувствам в безопасност.
Трябва да си горд с тях.
Те ми построиха къщичката в задния двор.
Помниш ли?
Където се нанесе една миеща мечка, когато отидох в гимназията?
Проклети миещи мечки... изядоха босилека на майка ти.
Благодаря, че ми я построи.
Значи си болна.
Да.
Съжалявам за всички глупости,
които ти наговорих последния път.
Бях... бях толкова ядосана
за това как ни отгледа или не ни отгледа.
Но истината е...
мисля, че даде най-доброто от себе си.
Знам, че ни обичаше.
Е, можеше да го казваш по-често, но го знам.
И в крайна сметка
отглеждаш само себе си, нали?
И аз съм много радостна докъде съм стигнала.
Имам прекрасен син.
Не си го виждал от малко момченце.
И Бог знае, че не бях съвършен родител,
но се опитвам.
Опитвам се и уча сина си на нещата, на които ти ме научи...
И на доста, на които не ме научи.
Но, да, трябваше да бъда тук и да опитам.
Така че, благодаря ти...
знаеш...
че ми даде живот.
Не знам какво да кажа.
Обичам те, татко.
Защо си толкова мила с мен?
Щото не ми остана нищо за губене.
Винаги си имала тъжни очи,
точно като майка ти.
Помня деня, когато те взехме от болницата.
Бях наел скъпарски фотограф,
сещаш се, да снима.
Така правехме тогава.
Правехме снимки, нали?
Не като тия боклуци на телефоните.
Та, както и да е, той беше там.
И, разбира се, ти беше заспала.
А майка ти не даваше да те събудя.
Та, веднага щом си тръгна пича, ти се събуди.
Тези големи красиви очи.
Гоних пича две пресечки
и го довлачих обратно...
защото трябваше да хване тези очи.
Беше като един малък ангел.
Исках да ти дам всичко.
С изключение на божурите за сватбата ми.
О, я стига, кой плаща толкова за едни цветя?
Какво? Бяха само 400$ отгоре.
Да, 400$.
Омъжвах се.
Не трябваше ти да си отиваш.
Трябваше да съм аз.
Чичо Шон, събуди се.
- Ден за операция. - О, Боже.
Оох.
О, сънувах най-страхотния сън.
Лудувах си на сърф
с голата Глория Стайнъм.
Ох.
Знаеш ли, мисля, че тоя бъбрек
може просто да избяга от операционната
и да отиде в комуна.
Коя е Глория Стайнъм?
Да вървим.
Оф.
Бум, казвам ти, направо в десятката.
Падна като талпа.
Беше около 80кг.
- Ще ти напълня фризера. - Добро утро.
Мамка му. Той наистина дойде.
- Закусваме. - Да, не мога да ям.
Ще ме оперират след 4 часа,
така че без храна и течности.
А, ще ти оправят мозъка?
Татко, ще дарява бъбрек.
На напълно непознат.
Е, ами това си е лудост.
Казва мъжът, който спи само с военна пижама.
Това са моряшки гащета...
Шорти - за вас, цивилните.
Аз съм ветеран.
- Ей. - Ей.
Да, познавам Адам. Вижте... Ела тук.
Погледнете го тоя пич.
Голям си като мен, а?
Ей, сигурно не го помниш...
Хвана първата си пъстърва с мен.
Беше толкова голям.
Тая риба почти те издърпа от лодката.
- Абсолютно го помня. Да. - Наистина ли?
Слушай, трябва да дойдеш на риба лятото.
- Хайде. - Трябва.
- С удоволствие. - Супер. Супер.
Доведи и цветната си приятелка.
- Оу! - О, прекрасно.
Няма проблем, няма проблем.
- С удоволствие, г-н Толки. - Точно така.
Адам, сложи масата.
Има любимото ми... овесена каша и яйца.
Не мога. Трябва да вървя.
Къде?
Ще играя баскетбол с едни приятели.
Пич.
Адам, цялото семейство е тук.
Утре Андреа отива в Ню Йорк.
Всички сме се събрали. Остани.
Не мога. Чакат ме.
- Адам. - Мамо, съжалявам, разбра ли?
Трябва да вървя.
Съжалявам.
Непрекъснато бърза.
Не знам къде...
Време е за ядене.
Или не.
Знаете ли за какво си мислех?
Онзи път, когато татко ни забрави на пистата?
Помня го. Върнах се, нали?
Последни думи.
Това е извратено.
Ами, важно е.
Може съвършено да се обобщи целия живот.
Добрите остават в историята.
Знаете ли какво е казала Елизабет І?
"Всичките ми притежания само за един миг време."
Колко е прекрасно това?
А Джордж Харисън е казал: "Обичайте се един друг".
О, някой е правил проучване.
А Стив Джобс е казал: "О, леле...
О, леле."
Сякаш е видял нещо вълшебно.
Проверявал си е сметката.
Това беше добро.
Благодаря, приятел.
Нуждая се от последни думи.
Събирам мнения.
Ами, знаеш, че трябва да умреш
веднага след като ги кажеш,
иначе на практика няма да са
последните ти думи.
Или просто... ще ги повтарям често
и ще се надявам на най-доброто.
Какво ще кажеш за: "Не скърбете за мен.
Изкуството ми остава като стрела,
забита в сърцата ви"?
Това е Джей-Зи.
Хубаво. Ще си ги запазя за мен.
Моите ще са: "Ей, имах голям."
Говоря за риболов.
Хванах един голям на въдицата, точно преди да умра.
Това би ме направило щастлив.
Ако аз умра точно сега, последните ми думи ще бъдат
"Умирам от глад".
Значи толкова много за мен, че цялото ми семейство е тук.
Късметлийка съм.
Всички, с изключение на разхайтения ни син.
Може би това трябва да е репликата ми...
"Късметлийка съм."
Мне. Твърде скоро.
Адам?
Качи се горе.
Исках първо да поговорим насаме.
О, Боже. О, Боже.
Изхвърча ли най-накрая от училище?
Опитах всичко.
Кати, както знаеш, след три седмици
класът на Адам ще започне последната си година.
Той няма да е с тях.
Ох. Не той се провали. Аз се провалих.
Скъпа, не си виновна.
Кони, все има нещо,
което можем да направим, нали?
Може би... не знам, някакви тестове
или лятно училище, малко уроци?
Г-н Джеймисън, той вече направи всичко това.
Всъщност, даже доста повече.
Не знам кога е спал,
но успя да вземе
изпитите за последната година
онлайн за няколко месеца,
които прегледах, подписах...
Ето защо...
- О, мамка му. - О, Боже господи, приятел.
Дами и господа,
почетни гости, горди родители,
с огромно удоволствие и облекчение
ви представям днес дипломата за завършено образование
на Адам Джеймисън.
Поздравления!
- Адам! - Уу!
Мамо, знам колко искаше да ме видиш завършил.
Ще ви оставя да празнувате на спокойствие.
Има един кръшкач, когото трябва да проверя.
Ако всяка домашна визита беше толкова весела.
О, пич, това е страхотно.
- Благодаря. - Толкова се гордея с теб.
Мерси, татко.
- Поздравления. - Благодаря.
Каквото ти каза, пич, но с истинско чувство.
Виж, мамо, съжалявам, че изпуснах закуската.
Трябваше да взема тогата и шапката.
Ох...
О, скъпи.
Всичко е наред.
Мамо, не плачи.
Успях да те видя завършил.
Късметлийка съм.
О, каква късметлийка съм.
И все още твърде рано.
Много съм щастлива, че доживях
тази закуска.
- Аз също. - Добре.
Карам един Толки в болницата
и другия на автогарата.
О, татко.
Благодаря, че дойде. Благодаря.
Ще дойда да те видя другия уикенд, нали?
Ще донеса от лекарството.
- Имам много. - О.
Ще се радвам.
Моля те, ела трезвен.
Добре.
Обещавам.
Пази се, става ли?
Мхм.
До другата седмица.
Адам ще е с теб в болницата през цялото време.
Ще се справиш страхотно.
Освен ако не умра на масата.
Бързо кажи нещо, така че да не са ти последните думи.
Ох... циците на Глория Стайнъм.
Откачалка.
Присмял се хърбел на щърбел.
- Обичам те, Шон. - Да ти се връща.
Андреа, недей да миеш чиниите.
Ина ще дойде и може да помогне.
Освен това, трябва да си събираш багажа.
Всъщност, се отказах от Ню Йорк.
Какво? Какво искаш да кажеш?
Ами, просто реших,
че може да съм ви от помощ през лятото.
Ню Йорк няма да избяга.
Когато казах на Айзък,
хвърли кутия с копчета на пода.
Ще го преживее.
Андреа...
Няма да се откажеш от тоя стаж.
Ще отидеш. Ще отидеш на секундата.
Ще кажеш на г-н Мизрахи, че си размислила.
Искам да съм тук с теб.
Андреа...
Ти...
ти ми каза...
че трябва да се боря за живота си.
И точно това трябва да направиш.
Няма да ти позволя да откажеш
такава възможност заради мен.
Отиваш на друго място.
Аз също.
Но сме в различни посоки.
Няма да ти позволя да дойдеш с мен.
Ами ако...
Имаш предвид какво ще стане, ако умра, докато си там?
Най-вероятно така ще стане.
Тогава ми позволи да умра, представяйки си те
обгърната в най-красивата лъскава тъкан,
усмихната на разходка по Бродуей с твои приятели.
Така искам да мисля за теб.
Така че...
Върви. Намери го.
Моли го да ти върне стажа.
Добре.
Е, знаеш какво трябва да кажа сега, нали?
Моля те, не го казвай.
Ще го кажем заедно.
Добре.
Късметлийка съм.
Шон...
Ако извадиш шибан ролекс от задника си,
ще скоча от носилката.
Здрасти, хубавице. Как си?
Добре. Уморена.
Направих ти пай.
С ягоди и ревен, от градината ми.
Това чудо расте като бурен навън.
Ина, прекрасен е.
Има нещо, което искам да ти дам.
Не мога да ги взема.
Искам да отидеш на почивка уикенда.
ДА се махнеш от всичко това.
Заслужаваш го.
Заведи съпруга си на езерото.
Плувайте, смейте се, става ли?
Моля те.
Брат ми...
брат ми дарява бъбрек точно в момента.
Това е най-малкото, което мога да направя.
Добре, ще ги взема,
но само ако хапнеш малко пай.
Донеси две вилици.
Добре.
Мм.
Извинете. Имате ли божури?
Да, имаме.
Може ли да взема цял букет?
От най-хубавите ви.
Някоя дама е късметлийка.
Ехо?
О, Пол, прекрасни са.
Съжалявам, Пол.
Отиде си преди 30 минути.
Вероятно аневризъм.
Изобщо не я боля.
Е, сега знаеш цялата история...
Историята на живота ми.
Какво мислиш?
Ами, всъщност не трябва да имам мнение.
Но по мое мнение...
бил е добър живот.
Е, какво следва?
Време е.
Трябва да вървиш.
- synced by honeybunny - www.addic7ed.com -