Не преставаш да ме учудваш, Питър.
Да надхитриш Злата кралица за по-малко от ден.
Впечатляващо.
Тя обича момчето.
Това я прави слаба.
Това е.
Оттук ще го пуснем.
Съставките?
Когато всичко приключи, те всички ще умрат, нали?
По-лошо. Ще бъдат роби на земята, която правим,
без да знаят кои са били преди.
Смъртта е краят, Феликс.
Тяхното страдание..
ще бъде вечно.
Ново проклятие?
Случва се отново?
Боже, това проклятие, като предишното ли ще работи?
Предишното беше създадено да изпълнява желанията на Кралицата.
Това ще бъде направено по желание на Пан.
Бих заложил на нещо пъклено.
Проклятието не може да бъде спряно.
Нищо не може да се направи.
Е, има нещо, което може да го спре.
-Какво? -Като се използва свитъка.
Може да бъде деактивирано
само от човек, който вече е използвал свитъка.
Реджина.
Това, което тя направи е детска игра, в сравнение с това, което имам в предвид.
Знаех си, че ще успееш.
Питър Пан никога не се проваля.
Какво трябва да направя?
Трябва да унищожиш свитъка.
Двете заклинания ще бъдат деактивирани,
но трябва да знаеш, че..
ще си има цена. Висока.
К..какво предлагаш?
Вместо да ходиш при него, доведи го със заклинание..
Което ще върне Пан и Хенри в собствените им тела.
Забравяме ли нещо?
Да.
Какво е то?
Сърцето на този, който обичам най-много.
Сърцето на сина ти? Румпелстилтскин?
Не, не.. Никога не съм обичал Румпел.
Е, тогава от чие сърце се нуждаеш? Кого обичаш?
Любовта може да означава много неща, Феликс.
Не винаги идва от любовна история или семейство.
Може да бъде също от лоялност.
Приятелство.
Единственият човек, който винаги е вярвал в Пан.
Това съм аз.
Не се страхувай. Чувствай се поласкан.
Не, не, не, не, не!
Ааа!
Ако се върна в тялото си, ще притежавам свитъка.
И.. мога да ви го донеса.
Точно така, Хенри.
Дори ти не си достатъчно силен да активираш подобно проклятие.
Е, с подходящото средство, мога.
Жезъла на Черните феи..
едни от най-могъщите феи, съществували някога.
Добре си запознат с черната магия. Синята фея я изпрати в изгнание.
Точно преди да го направи, взе жезъла и.
Предполагам игуменката е трябвало да го скрие
в жилището си.
Тогава какво чакаме? Към манастира.
Може ли да дойда?
Трябва да отдам почитта си на Синята, въпреки всичко.
Тогава е решено.
Останалите от нас трябва да се върнем в магазина ми
и да подготвим Хенри за заклинанието.
Имало едно време 03х11
Sync and corrections by atrn97g for www.addic7ed.com
Какво,ако се провали?
Магически гардероб? Това е дълъг истрел.
Всички знаем това, така че..
какво да правим, ако планът не проработи?
Тогава заклинанието на Кралицата ще ни отведе
на нова земя.
Ще загубим спомените си и ще станем роби
На най-тъмните и желания.
Значи да се надяваме, че детето ти
ще намери начин да ни спаси.
Ако ние не знаем кои сме,
и не можем да и кажем, че тя е Спасителката,
-От къде ще знае какво да прави? -Един ден,
когато му дойде времето,
-нашата история ще и се разкрие, трябва да ми се довериш. -Нашата история.
Наша.."нашата история". Какво означава това?
Не знам още.
Но знам,че ще се случи.
Тогава как може да си толкова сигурна?
Защото имам единственото нещо,
от което се нуждаеш повече от всичко...
надежда.
Късмет,Снежанке.
Имай вяра.
Лесно е да се каже,
когато имаш вълшебни крилца и пръчица.
Какво можем да направим,ако не изберем да ѝ повярваме?
Това трябваше да е нейно.
Имахме такива планове.
Слушай Синята. Имай вяра можем да надделеем.
Проклятието унищожи всяка мечта,
която това семейство е имала.
Е,не знам какво ни готви бъдещето.
От къде знаеш,че ни готви нещо добро?
Защото непознатото не винаги е лошо.
Животът е пълен с обрати,които никога не можеш да предвидиш.
Проклятието?
Просто обрат е.
Но всичко,което някога съм искала
беше да отгледаме детето ни заедно.
Това беше нашият щастлив край,а сега го няма.
Бъдещето,което си представяхме го няма.
Но това не означава,че не можем да намерим друго...
неочаквано.
Избирам надеждата.
Мога да повярвам.
Това висеше над креватчето ти.
Ъм,трябваше да виси над креватчето ти.
Харесвам еднорозите.
Да се откажа от теб,когато проклятието дойде
беше най-трудното нещо,което трябваше а направя.
-Знам. -Всеки път,когато те погледна,
се чудя какво би се случило,ако не трябваше.
Аз правя същото с Хенри.
Направила си най-доброто. Дала си му...най-добрия му шанс.
Да.Но все пак...
щеше да е много различно,
ако го бях задържала.
Щяхме да имаме живот заедно.
Нормален.
В Бостън или някъде другаде.
Хъх.
Но предполагам,че това просто не е било писано.
-Справяш ли се,хлапе? -Да.
Просто...съм готов да бъда себе си отново.
Не остана много,Хенри.
Не остана много.
Веднъж вземем ли пръчицата, всичко ще е както трябва.
Съжалявам,че ви прекъсвам,но се нуждаем от помощта ти.
С какво?
Пръчицата на черната фея е тук. Имаме нужда от нея.
Никога не...
Да,ужасно е,ужасно нещо.
Но това,което идва е по-лошо. Къде е?
Какво по дяволите беше това?
Сянката на Пан.
Какво иска?
Пръчицата. Бягай.Бягай.Бягай!!!
-Махайте се от тук! -Прикрийте се! Там.
Господин Смий може би искате да вдигнете темпото,
ще направи пътуването ни...и физиката ви...по-добра.
Съжалявам,капитане.
Просто от това място ме побиват тръпки.
Не мислите ли,че трябва да се върнем на кораба?
Не и преди да намеря изход от този прокълнат остров.
Мотаем си тук прекалено дълго.
Сега като знам,че има кама,която може да убие Мрачния
трябва да се върнем на нашата земя.
Целта ми е подновена.
Защо не може целта ти да е да се върнем на кораба,
където е безопасно?
Смий?
Не си ли малко стар да бъдеш изгубено момче?
Не съм част от бригадата на Пан. И мога да те уверя,
че не съм друго освен момче.
Кой си ти и защо си тук?
Аз съм капитана на пиратския кораб,
и съм тук,за да търся...
магия да ми помогне с пътя
към вкъщи към моята земя.
Ти нямаш,нали? Магия?
Продадено.
Е,не се хващам на това за секунда.
Ако не знаех,бих казал,че си фея.
А, ако аз не знаех,
бих казала,че си пират.
Виновен.
Е,кажи ми,фейо,можеш ли да ми помогнеш?
Да ти помогна?
Не се ли тревожиш,че ще ти прережа гърлото?
Е,феите не правят така.
Трябва да ми помогаш да намеря моя щастлив край
или нещо също толкова безценно.
Бях фея,
преди много време.
Но после ми отнеха крилцата.
Колкото до твоя щастлив край,
сам си.
Внимавай!
Не е оръжие
в традиционния смисъл.
Ром?
Какво толкова важно има вкъщи?
Мрачният уби жената,която обичах
и възнамерявам да го накарам да страда за това.
И значи да го убиеш е твоят щастлив край?
Дори,ако правейки това
би означавало да сложи край на съществуването ти?
Бих рискувал живота си за две неща...
любов и отмъщение.
Загубих първото.
И, ако умра за отмъщението си,
тогава това е достатъчно задоволително за мен.
Значи всичко,което трябва да направим
в да запалим свещта отново,нали?
-Така ли я хвана в Невърленд? -Да.
Но този път бих казал да се отървем от нея,за добро.
Ще я ядосам.
Сигурен ли си,че искаш да го направиш?
Ако това е единственият начин да спра това кърваво проклятие
да затрие всички ни,
тогава да,това е риск,който ще поема.
Мислих,че рискуваш живота си само за любов или отмъщение?
И за още едно важно нещо...
мен.
Хей!
Това ли е най-доброто,което имаш?
Можеш ли да я заловиш?
Не,прекалено високо е. Трябва да се приближим.
И не мога да летя до там.
-Тинк.... -Ако не забелязваш,нямам крилца.
Но имаш вълшебен прашец.
Който не работи.
Не,не,не,Тинк. Накара го да работи веднъж.
Можеш да го направиш отново.
Виж кой още е фея.
Виж кой още е пират.
Беше прав.
Е,веднъж загубих ръка. Това е нищо.
За протокола.
Знам защо рискува живота си там
и не го направи за себе си или отмъщение.
Беше заради Ема.
Браво,Зелена.
Синя!
-Но ти беше... -Мъртва. Знам....
Но,когато уби сянката.
моята беше върната,а аз съживена.
Благодаря.
Най-накрая повярва в себе си, Зелена...
Тинкър Бел.Добре дошла отново.
Отново съм фея?
Дори след като наруших всичките ти правила?
Може да съм била прекалено стриктна.
Заслужаваш крилцата си,Тинкър Бел.
И си ги заслужила,преди много време.
Благодаря ти.
Колкото до пръчицата на Черната фея...
Върви. Спаси всички ни.
Тя се върна...Синята фея.
Тя ни даде пръчицата.
Имаме ли нужда от нещо друго?
Само още едно нещо.
Какво е това?
Това е единственото полезно нещо,
което успях да присвоя от Грег и Тамара,
преди да заминат за Невърленд.
Прави всеки с магия напълно безсилен.
Не съм забравила за всичко това, между другото.
Дай да видя китката ти,Хенри.
Искам да се уверя,че когато
скъпият ми стар баща се събуди, ще е отслабен.
Това ще блокира силите му.
Е,какво става сега?
Правя заклинанието, ще заспиш дълбоко
и когато се събудиш,ще си в собственото си тяло.
и тогава дръж свитъка,
и ела да ни намериш,колкото можеш по-бързо.
Когато,дадох сърцето си на Пан...
мислих,че ще съм герой.
Съжалявам.
Не,не ти си този,който трябва да съжалява.
Пан трябва.
Време е.
Гледай пръчицата.
Какво се случва?
Духът на Хенри напуска тялото на Пан.
Работи!
Да идем да намерим сина ни.
Няма ли да дойдеш?
Не,не....мисля,че не.
Баща ми и аз имаме..ъъъ..
недовършена семейна работа.
Хенри?
Не си предал домашната си отново.
Има ли проблем?
О,Хенри,нещата наистина ще се променят
ако само повярваш.
Живота е непредсказуем.
Твоят живот непредсказуем ли е?
Защо на мен ми изглежда,че всичко
тук е еднакво.
освен мен.
Рождената ми майка не ме е обичала.
Реджина казва,че ме обича,но не е така.
Не...принадлежа на това място.
Принадлежиш,Хенри.
Ти си обичан.
Искам да ти покажа нещо.
Тази сутрин,
почиствах килера си,
както правя всяка седмица, хиляди пъти.
И знаеш ли какво стана?
Намерих нещо...
нещо,което никога преди не съм забелязвала.
Просто беше там...
като магия.
Това не е възможно.
Е,разбира се,че не е,но се случи.
Някак си тази книга се оказа там. Някой дал ли ми е?
Забравила съм? Не знам.
Но беше там.
И знаеш ли какво видях,когато надникнах?
Надежда.
На мен ми изглеждат като приказки.
И какво точно си мислиш,че са приказките?
Те ни напомнят,че животите ни ще станат по-добри,
ако имаме надежда.
Твоят щастлив край,може да не е какъвто очакваш,
но това е,което ще го направи специален.
Може...
може ли да я взема?
Можеш да я задържиш.
Наистина ли?
Да вярваш дори във възможността,
че щастливият край е могъщо нещо.
Мисля,че може да я използваш.
Ще се видим в час.
-Госпожице Бланчард! -Да?
Благодаря ви.
Пак заповядай.
Ема.
Усещам аромата му!
Той е близо.
-Кулата? -Да.
Аз съм!
Аз съм. Получи се.
Мамо,мамо,тъкмо ви видях,хора.
Току що се видяхме.
Но не виждахме теб.
О,взел го е.
Зависи от теб сега.
Реджина!
Реджина.
Реджина!
Здравей,татко.
Мислих,че ще ме убиеш в съня ми,момче.
Предполагам,че си променил...
О,почакай.
Разбирам
Отнел си ми магията.
Затова ти е толкова лесно,
да се перчиш и позираш сега,нали?
Исках да говоря с теб.
Исках да ме гледаш
и да мислиш за това,което направи.
Разбира се.
Да погледна сина си,тук накрая
и наистина да видя него
и да мисля за това,което можеше да бъде.
Това ли е,което искаш?
Защото, аз да.
Помня как те гледах... най-малкото бебе,
безпомощно и изцяло мое.
Тези големи,големи очи пълни със сълзи,
отмъкващи ме,
отмъкващи името ми,парите ми,времето ми.
Отмъкващи всяка надежда да направя живота си
в нещо по-добро за мен.
Тази розова,гола, сгърчена малка ларва,
която искаше да изяде мечтите ми
и никога да не спре.
На колко си сега?
Няколко стотин?
Не мога ли да се освободя от теб?
О,ще се освободиш...
в смъртта.
Тогава последен урок,сине.
Никога не прави клетка,от която не можеш да излезеш.
Аз направих тези окови и знаеш.
Не ми действат.
Но на теб...
Долу,момче.
Да видим как се справяш без магия.
Отидох прекалено далеч за това,
за тях.
-За сина ти? -Не.
Прекалено късно е.
Скоро,този приятен селен пушек ще изпълни дробовете им,
ще замъгли мозъците им.
И за разлика от останалите в този град,
не просто ще отнема спомените им.
Не.
Заради специалното им значение за теб,
ще отнема животите им.
А ти няма да направиш нищо,за да ме спреш.
Знаеш ли защо?
Защото без магия,
ще се върнеш от където започна...
селският страхливец.
А.
Аах!
Твърде много години,за да ги броим,Бей,
но аз броя всяка една.
О,съжалявам.
Не знаех,че си тук.
Махай се.
Просто,ъъъ,ще оставя тези цветя.
Махай се.
Аз,ъъъ, съжалявам.
Беше напомняне,нали?
На колко ще бъде?
Просто е загубен.
Загубен?
Днес е рождения му ден.
Трябва да съм с него,
да празнуваме.
Имахме шанс да бъдем щастливи заедно,
но се страхувах.
Може би не е прекалено късно.
Надявам се,че не.
Сега...
моят край,няма да е щастлив.
Реджина!
Ема.
Какво се случи? Добре ли си?
Да. Добре съм. Аз просто...
Какво има? Какво се случи,когато го докосна?
Видях какво трябва да се направи?
Мамо,...добре ли ще си?
По важното е,че ти ще бъдеш.
Не,няма да е.
Той има...
Проклятието?
Което аз направих.
Погледнете се всички.
Пленена публика.
Бих могъл да си играя с вас като с куп кукли,нали?
Но мисля да започна с тези двамата.
Хмм,двамата изглеждате очарователно.
Трудно ми е да кажа,кой да убия първи.
Не,не е.
Теб. Първо теб.
Стой далеч от тях.
Какво ще кажеш за това?
Червеят има зъби.
Какво,тук си да предпазиш любимите си ли?
Няма да ти позволя да докоснеш и един от тях.
О,ще ми се да видя това.
О,ще го видиш.
Защото имам работа за вършене
и трябва да я свърша,каквото и да ми струва.
Без вратички.
Това,което трябва да се направи си има цена...
цена,която ще платя.
Използвах проклятието да те намеря, Бей,
да ти кажа,че сгреших,
да се уверя,че имаш шанс за щастие.
И това щастие е възможно...
просто не с мен.
Приемам това.
Красиви,красиви думи.
Обичам те,Бей.
И теб обичам,Бел,ти ме направи по-силен.
-По силен? -Да.
И все пак...
нямаш магия.
О,но не се нуждая от нея.
Разбираш,може да си изгубил сянката си,
но има едно нещо,което забравяш.
И какво е то?
И аз така.
Отпратих я да скрие нещо.
Ъъъ! Какво правиш?
Разбираш,единственият начин да умреш...
е и двамата да умрем. А сега...
сега...
Аз съм готов.
Здравей,татко.
Румпел,моля те.
Можеш да го спреш.
Махни камата.
Можем да започнем отначало.
Можем да имаме щастлив край.
Аа,но аз съм злодей.
А злодеите,не получават щастлив край.
Не!
Румпел...
Той...той изчезна.
Реджина?
Добре ли си?
Добре съм.
Съжалявам.
Баща ми направи това,което трябваше.
Спаси ни.
Реджина,не го оставяй да умре за нищо.
-Реджина? -Какво?
Тук сме с причина,любов.
-Пан? -Мъртъв е.
Проклятието му остава. Можеш ли да го спреш?
Или да подготвяме душите си?
Защото моята ще отнеме малко време.
Тук е!
Проклятието! Тук е!
Идва!
От всички страни. Няма изход.
Не е прекалено късно. Още можем да го спрем,нали?
Реджина?
Да.Да.
Каква е цената?
Голд каза,че винаги има цена. Каква е нашата?
Не е нашата цена.
Моята е.
За какво говориш?
Това,което почувствах,когато за първи път го хванах.
Трябва да се сбогувам с нещото,което обичам най-много.
Хенри ли?
Никога няма да мога да го видя отново.
Нямам избор.
Трябва да приключа това, което започнах.
Проклятието,което ни доведе в Сторибрук.
Което създаде Сторибрук.
Той не принадлежи тук.
И никой от нас също.
Развалянето на проклятието ще унищожи града.
Ще изчезне,
въпреки,че никога не е бил тук.
И всички ще се върнат,от където са,
и няма да могат да се върнат.
Ще се върнете в омагьосаната гора.
Всички ние.
Освен Хенри.
Той ще остане ,защото е роден тук.
Сам?
Не.
Ти ще го вземеш,
защото си спасителката.
Ти си била създадена,за да развалиш проклятие.
И още веднъж можеш да го избегнеш.
Аз не искам.
И двамата ще се върнем с всички.
Това не е вариант.
Аз не мога да бъда с него.
Ако не платя цената,нищо от това няма да се получи.
Ема,трябва да вървите.
Току що ви намерих.
И сега е време да ни напуснеш отново.
Заради най-добрият то шанс,заради неговия.
Не. Н..не...аз...аз...
Аз...
не съм приключила.
Аз съм спасителката,нали?
Аз трябва да връщам щастливия край на всички.
Това винаги казваше Хенри.
Щастливите краища не са винаги каквито си мислят,че са.
Огледай се.
Ти докосна животите на всички тук.
Но ние сме семейство.
Да,и винаги ще бъдем. Ти ни даде това.
Ти и Хенри можете да сте семейство и можеш да сбъднеш желанието си.
Можеш да си като всички останали. Можеш да бъдеш щастлива.
Време е да повярваш в себе си,Ема.
Време е да намериш надежда.
Познавам те от скоро,
и всичко,което исках е
да се разкараш от живота ми,за да мога да бъда със сина ми.
Но,това,което наистина искам...
е Хенри да бъде щастлив.
Нямаме избор.
Трябва да вървите.
Добре.
Ок,сега напъни силно.Силно.
Напъвай,напъвай,напъвай.
Чудесно. Готово.
Добре,това е красиво.
Знам.
Момче е,Ема.
Ема?
Ема,както знаеш,може да си промениш мнението.
Не.
Не мога да съм майка.
Това не е честно.
Вината е изцяло моя.
Какво искаш да кажеш?
Ако никога не бях отишъл да доведа Ема,
ако просто си живеех под проклятието с теб,
нищо от това нямаше да се случи.
Мислих,че съм самотен.
Мислих,че не ме обичаш.
Но грешех.
Хенри.
Аз също сгреших.
Вината не беше твоя,моя е.
Аз произнесох проклятие за отмъщение.
А аз...
Аз съм злодей.
Чу господин Голд.
Злодеите не получават щастлив край.
Ти не си злодей.
Ти си моя майка.
Нийл.
Съжалявам.
Недей.
Трябва да изведеш момчето ни от тук.
А ти трябва да се върнеш там.
Да,трябва.
Хей.
Не е приключило.
Ще ви видя и двамата отново.
Това е голям кораб,на който да си капитан,Суон.
Няма да мине ден,в който да не мисля за теб.
Добре.
Ема...
има нещо,което не съм ти казала.
Какво сега.
Когато,проклятието дойде ще изпрати всички ни обратно.
Нищо няма да остане...
включително и спомените ви.
Това прави проклятието.
Сторибрук няма да съществува повече.
Никога няма да е съществувал.
Значи тези последни години....
ще изчезнат от спомените и на двама ви.
А ние просто ще се върнем към това да сме приказки.
Какво ще се случи с нас?
Не знам.
Това не звучи много като щастлив край.
Не е.
Но мога да ти го дам.
Можещ да запазиш спомените ни?
Не.
Мога...
да направя това,което всички останали в този град направиха...
и да ти дам нови.
Ти ги прокълна и те бяха нещастни.
Но не трябваше да са.
Моят подарък за теб...
е добри спомени,добър живот за теб...
и Хенри.
Никога няма да си се отказвала от него.
Винаги ще сте били заедно.
Ще направиш това?
Когато спра проклятието на Пан, и ти пресечеш границата на града,
ще имаш живота,който винаги си искала.
Но няма да е истински.
Е,миналото ви няма да е,но бъдещето ви ще е.
Сега вървете.
Не остава много време,
проклятието ще е тук всеки момент.
Ема,както знаеш можеш да промениш мнението си.
Почакай.
Дайте да го подържа.
Тръгвай.
О!
Мамо,забрави нещо.
Вярно.Канела.
Ето.
Някой ще се отбива ли/
Не.
Хенри,чакай тук.
Суон.
Най-накрая.
Уоо! Познавам ли те?
Виж,имам нужда от помощта ти. Нещо се случи,
нещо ужасно. Семейството ти е в беда.
Семейството ми е точно там. Кой си ти?
Стар приятел.
Знам,че не ме помниш,
но...мога да те накарам.
Какво по дяволите правиш?
Висока топка. Трябваше да опитам.
Надявах се да се почувстваш,като мен.
Всичко,което ще почувстваш са белезници,
когато се обадя на ченгетата.
Виж,знам,че това е лудост,но трябва да ме чуеш.
Трябва да си спомн...
Кой беше това?
Нямам представа.
Някой трябва да е оставил вратата отворена долу.
Хайде, да ядем.
Превод и субтитри anastasiagg; eliza11 www.addic7ed.com