Дяволската мъглявината!
Или... лагуната на изгубени звезди...
или можем да отидем...
в Брайтън!
Запълнил съм целия ден.
Съжалявам, но както виждаш, имам планове.
Така ли?
Погледни ме.
Да, добре.
Не, не, не. Не.
Погледни ме,
Да, гледам.
Сериозно ли?
Защо цялото ти лице е оцветено?
7.15. Срещнеш с мен.
Ще се.
Среща.
Втора.
Произнесе го.
Не е в правилния ред, но, хей... учител по математика!
Вън!
Да не би да си по-висока?
Токчета.
Какво, трябва да стигнеш висок рафт?
Добре, трябва да тръгвам. Ще закъснея.
За рафт? Чао!
Ето на, имаш си още един другар.
Почти никой във вселената няма този номер.
Е, аз го имам.
Да, от някаква жена в магазин.
Все още не знаем кой беше.
Сега тя ли е?
Много малко хора може да са.
- Недей. - Защо не?
- Защото, ако вдигнеш, нещо ще се случи. - Какво?
- Нещо. - Това е просто телефон, Клара,
Нищо не се случва като вдигнеш телефона.
- Докторе? - Не го пипай! - Къде сме? Как се озовахме тук?
Кои сте вие? Простете, какво става? Не разбирам.
- Какво е това нещо? - Паметен червей.
- Какво се случи с лицето ти? - Изтрива спомените ти.
- Видя ли и лицето? - Как се озовах тук?
Както и ние, но всички сме забравили
А вие кой сте?
"Аз съм Доктора, Времеви Лорд от Галифрей."
"Съгласих се на това изтриване на паметта по своя воля."
"Аз съм Клара Озлолт, човек."
"Съгласих се на това изтриване на паметта по своя воля."
"Наистина ли трябва да пипам този червей?"
"Да, трябва. И се преобуй."
"Ти си наред, Сай."
"Аз съм Сай, подсилен човек."
"Съгласих се на това изтриване на паметта по своя воля."
"Аз съм Саибра, мутирал човек."
"Съгласих се на това изтриване на паметта по своя воля."
"Това е запис."
"Аз съм Архитектът."
"Последния ви спомен е от контакт с неизвестна агенция - с мен."
Всичко последвало беше изтрито от умовете ви.
"Сега, обърнете специално внимание на този инструктаж."
"Това е Карабраксоска Банка -"
"най-надеждната банка във вселената."
"Крепост за свръх-богатите."
"Ако можеш да имаш собствена звездна система, тук ги пазиш."
"Никой не стъпва на планетата без протоколи."
"Всяко движение се наблюдава, консумацията на въздух се контролира."
"Има ДНК проверка на всеки етап."
"Натрапниците ще бъдат изпепелени."
"Всеки трезор, погребан дълбоко в земята,"
"е достъпен от падащ слот на повърхността на планетата."
"Атомно запечатване -"
"неразбиваема ключалка. Всички атоми са разбъркани."
"Присъствието ви на планетата е неоторизирано."
"Екип е бил изпратен да ви ликвидира."
Банковата охрана е! Отворете!
"Оцеляването ви зависи от следването на инструкциите ми."
Отворете и ще бъдете унищожени хуманно.
Има друг изход!
"Цялата нужна ви информация е в тази папка."
- Какво правиш? - Свалям.
Аа, подсилен - супер!
"Карабраксоската Банка е непревземаема."
Моля, отдръпнете се от вратата!
Не желаем да ви нараним преди изпепеляването ви.
"Карабраксоската Банка никога не е била компрометирана."
"Вие ще ограбите Карабраксоската Банка."
Докладвай.
"Простете, здравейте? Кой е?"
Аз съм г-жа Делфокс - Шеф на Банкова Охрана.
Изпратих ви да разследвате другоземен нарушител.
"Така ли? Чудех се какво правим тук."
Намерихме тези невероятни червеи...
Нежелани гости. Ще имаме нужда от Касиерът.
Гладно ли си, момче?
Добре, добре, добре. Спри, спри, спри. Достатъчно.
Подсилен човек. Компютърно подсилен ли?
- Компютър в главата ти? - Геймър съм. Кой ТЕ направи началник?
Ти си лъжец. Това на врата ти е затворнически код.
Аз съм хакер... и банков обирджия.
Добре. Добър ден да бъдеш банков обирджия.
Човек мутант. Какъв вид мутант?
Както той каза, защо сега ТИ командваш?
Това ми е специалната сила, каква е твойта?
Докосвам живи клетки и мога да репликирам собственика.
- Лицето ти, когато те видяхме... - Докоснах червея.
- Можеш да репликираш и облеклото ли? - Нося холограмна обвивка.
Човешки клетки. ДНК от клиент, може би?
Маскировка, с която да влезем?
Наистина ще го направим? Ще оберем банката?
Не мисля, че имаме избор - вече сме се съгласили.
Колко дълго можеш да поддържаш образа?
Колкото си пожелая.
Първи въпрос - банковите грабежи са лесни, ако имаш ТАРДИС.
- Така че, защо не го използвам? - Втори въпрос - къде е ТАРДИСа?
Добре, това навярно трябваше да е първия въпрос.
"Банковото ниво се заключва."
Знаят, че сме тук.
"Банковото ниво се заключва."
Какво е това?
Не знам. Мразя да не знам.
Извинете ме, господине.
Съжалявам да го кажа, но вината ви беше засечена.
Какво? Това... това е абсолютно нелепо.
Така ли, господине? В такъв случай със сигурност ще проверим отново.
Касиерът сега ще сканира мислите ви за криминални намерения.
Успех, господине.
- Интересно. - Какво?
Новост при обучените кучета.
Телепатично - търси вина.
Ами нашата вина?
Заглушена е в момента.
Той какво прави?
Ако има план, се опитва да не мисли за него.
Опитвал ли си някога да не мислиш за нещо?
- Не. - Може да ти се наложи.
Засечено е криминално намерение.
Колко нередно. Какъв беше плана ви?
Фалшива валута в куфарчето ви навярно?
Не, за Бога, изобщо не.
Всъщност няма значение,
ще установим подробностите по-късно.
Касиерът никога не греши
що се отнася до вина.
Сметката ви ще бъде изтрита,
наред, разбира се, с ума ви.
Време за вечеря!
Изтрива ума му, превръщайки мозъка в супа.
Най-близкият ви роднина ще бъде информиран,
и изпепелен,
като допълнителна стимулация за коректни финансови трансакции.
Трябва да му помогнем.
Вече го няма, свърши.
Той агонизира, погледни го.
Това не са сълзи, Клара. Това е сапун.
Сметката е закрита.
Отведете го. Готов е за разпит.
Простете, че ви обезпокоихме.
Желая ви прекрасен ден.
"Депозитното гише се заключва. Моля издишайте."
"Ценностите ви ще бъдат транспортирани от трезора."
Ако може да влезе тук и да заложи "това",
за какво тогава му е нашата помощ? - Зависи какво е "това".
Добре, не съм експерт, но... фитили,
таймер, ще заложа на "бомба".
Чертеж на банката... сега.
Значи, мъжът който хванахме, не беше целта.
Четирима посетителя тъкмо влязоха в обезопасената депозитна кутия.
Най-великата банка в галактиката.
Трябва да запазим репутацията си.
Директорът ще обвини нас. Ще бъдем уволнени...
... болезнено.
Долния етаж е само сервизни коридори -
артериите на банката.
- Иска да взривим пода. - Ще умрем, ако го направим.
Не задължително - трябва да има план.
Ами ако плана е, да взривим етажа за някой друг?
Ами ако се предполага, че не трябва да се измъкнем живи?
Не бъди толкова песимистичен
- Ще засегне морала на отбора. - И какво, да бъдем взривени няма?
Ами само много, много малко.
Иу,не,няма начин! Прави каквото искаш. Аз ще си опитам късмета.
навън. - Сай! - Не,не,не, този тук, приятелю, е луд.
Какво искаш, Сай- повече от всичко друго?
Каквото и да е, е в банката.
Съгласил си се да ограбиш най-неуязвимата банка в историята -
трябвало е да имаш много добра причина.
Всички трябва да имаме.
Представи си нещото, което искаш най-много във вселената -
и реши колко много го искаш.
Е?
Все още не разбирам защо ти командваш.
Основно заради веждите.
Готино.
Пространствено изменяща бомба.
Изпраща частиците на друго място.
Хайде тогава -
Отбор "Не Мъртви"!
Отваряй!
Е, какво трябва да правим сега?
- Какъв е плана? - Не знам. Архитектът го е направил,
трябва да има смисъл.
Моят план лично е нещото, което може би ще се случи съвсем скоро.
- И това ли е? Планът ти? - Да. - Нещо ще се случи?
Нещо...вероятно.
Хей, Сай!
Докторе!
Ето! Време за неща!
Как доставя кутиите тук?
Като влезе с взлом в банката преди да го е направил.
Как го е направил? И ако може да го направи, ние за какво сме му?
Не е наш проблем.
Кое е наш про-про-про-проб...?
- Добре ли си? - Бъг в харда, добре съм.
Вината е нашия проблем. Вината в тази банка е фатална.
Касиерът може да я чуе.
Откакто отворихме първата кутия, сме мишени.
Колкото повече знаем защо сме тук,
толкова по явна е вината ни.
Затова сме си изтрили спомените - за собствената ни сигурност.
Така, веднъж щом като го отворя, няма да мога да го затворя.
Няма ли да е по-безопасно, ако само един от нас го види?
Чакам да се нагърбиш доброволно.
- А, защо аз? -Защото ти не се нуждаеше от онзи червей, нали?
Ти си полукомпютър, можеш ръчно да изтриеш спомените си.
Можеш да си изчистиш мислите.
Добре.
Не знам какво е. И вие може да погледнете.
Е, какви са тези неща?
- Нямам идея. - Ммм, интересно.
Кое?
- Ти лъжеш. - Че за да лъ-лъ-лъ-лъжа?
Аа! Съжалявам. Стрес. Изцежда ми батериите.
- Свържи се с това. - Имаме ли време за това?
Защо не? Няма непосредствена заплаха.
"Внимание. Засечени са нарушители."
Трябва да спра да говоря такива неща.
- "Засечени са нарушители." - Клара, остани със Сай. Саибра...
хайде да проучим.
"Засе..."
Ооо!
Прах от буря.
Можеш да изтриеш собствените си спомени?
Да, не е толкова яко, колкото звучи.
Аз имам няколко които бих искала да изгубя.
Аз изгубих няколко които ми се ще да не бях.
Не, бях... разпитван в затвора.
И, предполагам, се паникьосах.
Не исках да застрашавам близките ми, така че...
Изтрил си приятелите си?
Приятелите, всички които са ми помагали, семейството ми.
- Семейството ти? - Разбира се, семейството ми.
Как си могъл да го направиш?
Ами, не знам.
Предполагам, че съм ги обичал.
Няма ли да ме питаш?
Защо излъга? Онези неща, ти знаеш какви са.
Нещо като план за бягство.
Как разбра, че излъгах?
Имала съм много лица, лесни са ми за разчитане.
- Страхотна дарба. - Дарба?!
- Вкара ни тук. - Мутирал ген. Никой не може да ме пипне.
Ако го направят, се трансформирам.
Докосни ме, Докторе, и ще видиш себе си.
Аз съм сама!
- Защо? - можеш ли да се довериш някому,
който те е погледнал през собствените ти очи?
О, Боже.
- Как изобщо е жив все още? - Не знам.
Но някой гледа.
Доктор.
Както и това да продължи, каквото и да стане...
.. не позволявай да свърша така.
"Нарушители в сервизното ниво."
Тук пише "Място за криене."
Къде сме?
Никой да не мърда. Никой да не изрича и дума.
Обвито е в пашкул.
Изкуствена хибернация.
Силите му навярно са латентни.
Клара! Прицелил се е в теб.
- Може все още да спи, не го буди. - Добре.
Как да не го направя?
Поддържай ума си празен.
Блокирай всичко.
Веднъж прицелил се в мислите ти, няма да пусне.
Буди се.
Продължавай да блокираш мислите си, Клара.
Не мисли.
Оттук!
О!
- Саибра! - Тя е още вътре. как да я изведем?
- Сканира мозъка и. - Тогава какво?
- Супа. - Помогни и тогава!
Саибра!
Какво да направя? Как да се измъкна?
Внедрява се в мозъка ти.
Вкусва всичките ти скрити тайни.
Всеки момент ще завърши претърсването
и ще започне да пирува с остатъка.
И после се превръщам в едно от онези неща, седящи в клетка!
- Да. - Може ли да не ме измъкваш?
Съжалявам, Не знам как, след като вече се е прицелило в мислите ти.
Стратегия за измъкване.
Това означава, това което си мисля, нали?
- Атомен разпръсквач. - Безболезнено?
И мигновено.
Когато се срещнеш с Архитектът, обещай ми нещо.
Убий го.
Мразя го, но не мога да ти обещая това.
Добър човек... Закъснях да срещна такъв.
Така, трезор. Ясно.
Не е ясно какво да правим сега.
- Добре ли си? - Не, обирам банка с амнезия, защо да съм добре?
- Защото Саибра... - Какво? Саибра е мъртва, ние сме живи -
приоритети! Полезни са за здравето.
О, затова ли се наричаш "Доктора" -
професионален непукизъм?
Слушайм като приключим, на всяка цена,
си намери нечие рамо, на което да поплачеш.
Навярно ще ти е нужно. Допреди това, нужен съм ти аз!
В дълбочина, той изобщо не е такъв.
Очевидно е, че си с него от доста време.
Защо?
Много те бива в оправданията.
Още един подарък от Архитекта. Ще го разопаковаме ли?
Неразбиваемата банка.
Трябва да ги издирим. А директор Карабраксос не бива на научи.
Когато хората тук биват уволнени
става оцапано.
Пуснете Касиера в тунелите.
Така, системата изглежда времево-забавена.
Има ключалка с 24 кода, които трябва да разбия.
Докторе... То идва. В капан сме.
- Сай, колко още? - Колкото трябва.
Прицелило се е в мисловната следа на един от нас.
Трябва да се разделим, да ограничим мозъчните сигнали.
Какво стана с професионалния ти непукизъм, Докторе?
- Не, не! - В случай, че ме открие. Избора си е мой.
Не го ползвай, става ли? Обещай.
Време за бягство.
Разделяме се!
"Трезора се отваря."
"24, 23, 22, 21,"
:20, 19, 18, 17,..."
Дръж ума си свободен, Клара.
Дръж го празен.
- Ааа! - Клара!
Хайде!
Ела и ме намери.
Всеки крадец и престъпник в едно. Толкова съм виновен!
Всеки известен обирджия в историята се крие в тази банка точно сега,
в едно тяло!
Хайде, пирувай!
Клара!
Важно или не, а може никак да не е,
когато живота ти премине пред очите ти,
виждаш тези които обичаш...
и тези на които липсваш...
Е, аз не виждам никого.
"Три, две, едно..."
"Неуспешно. Отключването на трезора неуспешно."
Не се отваря!
Сай...
... умря за нищо.
Множество ключалки.
Последната още заключена.
Атомно заключване. Неразбиваемо.
Дори за мен.
Архитектът би бил наясно.
Не би ни докарал дотук за нищо.
И не би убил двама.
Именно.
Трябва да има някаква логика.
Някаква логика?
Хайде, Архитекте! С какво още разполагаш?
Докладвай, моля. Какво беше това смущение?
Слънчева буря. Усилва се.
Пречи на системите ни.
Буря...
Бурята изключва системата.
С това разполага - буря!
Как би могъл да знае кога ще удари буря?
Разбира се!
Глупав, глупав Доктор.
- Разбира се, разбира се! - Какво се разбира?
Който и да е планирал това. се намира в бъдещето.
Това не е просто банков обир...
... това е обир с пътуване във времето.
Били сме изпратени назад във времето
до точния момент на бурята,
за да сме където трябва, когато удари,
защото само тогава, банката е уязвима!
"Трезорът е отключен."
Сега банката е отворена!
"Трезорът е отключен."
Това обяснява, защо не чуваме ТАРДИСа.
- Извинявай, какво? - Слънчевото смущение
би направило навигирането невъзможно.
Точно когато банката е уязвима, не можем просто да кацнем.
Докторе... кодът!
Кода от последната кутия. Виж.
- Тех. - Техника.
251. Открий го.
Тех.
Това е неофитна верига.
Виждал съм само една преди.
Може да рестартира всяка система. Да върне всяка загубена информация.
Сай...
... за това е дошъл - неговата награда.
А за какво е дошла Саибра?
Генен супресант.
- Искаше да е нормална. - Всеки си има слабост.
Тогава големият въпрос - за какво сме дошли ние?
ЧТ... Частен трезор.
Личното богатство на Карабраксос?
Натрапниците са добре дошли.
Те ни припомнят, че банката е неуязвима.
Добре е за духа да имаме няколко от вас тук,
за предпочитане - на показ.
Готови ли сте за вашия разпит?
Ако обмисляте начини за бягство,
Касиерът ще разбере преди дори да се опитате.
Повече няма да се занимавате с толкова мислене.
Полезен вид.
Последния от расата, с който имаме прекрасна сделка.
В главата му трябва да е шумно.
Болезнено, да слуша толкова много бърборене,
толкова много тайни...
Сигурно го подлудява.
Как сте могли да го подчините?
О, всичко си има цена, както ще разберете.
Бурята се усилва.
Клиентите си тръгват. Директор Карабраксос ще...
се обезпокои. Работата ни ще виси на косъм.
Ти си уплашена.
О, аз съм ужасена.
Имам недостатъка да познавам Карабраксос лично.
Ако не харесваш шефа, защо стоиш?
Лицето ми е подходящо.
Сега, ако ме извините, трябва да отведа Касиера за хибернация.
Вие двамата, отървете се от гостите ни.
Не го прави. Деня ми е много лош,
- и не искам да ме подмятат наоколо. - Грешиш.
Греша?
Денят ти не е толкова лош.
И изобщо не загряваш.
Защо ми сваляш белезниците?
Саибра?
Изглеждаше, като че умря.
-Всъщност е телепорт. - О, Боже!
Яко, а? Мислиш, че сме мъртви, съответно Касиерът мисли така,
и бием създанието в собствената му игра.
Не, не, момент, момент, момент!
Какво? Съжалявам, съжалявам, какво?
Вие, вие, вие сте... живи?
Да, живи сме. Огледай ни, живи сме.
Не, не, не, не. Не мъртви.
- Живи. - Има кораб за бягство в орбита.
Води те точно там.
А, и има голяма синя кутия. Твоя ли е?
Ами, това е добре...
Предполагам...
Ще можете да продължите мисията.
Генен супресант - за твоето състояние.
Възстановител за спомени.
Всичко отминало.
Ето. Свършена работа. Пълен хонорар.
- Умен Архитект. - Много умен.
- Все още го мразя. - Аз също.
- Ти какво получи? - Не знам.
Има нещо в частния трезор.
- Какво е това? - Снабдителна линия.
Единственият кислород, слизащ в частния трезор.
Има още една линия за вода
- за поддържане на живот. - Какво, за частен трезор?
Някой обича да е то богатството си.
Директор Карабраксос?
Извинете ни, но сме дошли, за да ви оберем.
Така че, ако искате да си вдигнете ръцете или...
Или?
Нямате никакви оръжия.
Малък пропуск.
Охрана, Карабраксос е.
- Ти си Карабраксос? - Момент. - Директор Карабраксос,
има ли проблем ?
Нарушители в частния трезор.
Пратете ми Касиера.
Искам да разбера как са се промъкнали,
след което да изтрия спомените им.
Тя е клонинг.
Само така мога да контролирам собствената си охрана.
Имам клонинг във всяко звено.
- Захващай се веднага. - Да, разбира се.
После си дай документите. Уволнена си, в сила отсега.
Но моля ви, служила съм ви...
Откакто последната ме разочарова и трябваше да я убия.
не мога да повярвам, че отново ме подлагаш на това.
Моят клонинг. И при все, дори не протестира.
Бледо подобие, всъщност.
- Трябва да ги осъдя! - Ще я убиеш?
- Ама ти каза... - Уволня?
Всичките ми употребени клонинги пращам в изпепелителя.
Не искам твърде много от "моа" разпилени наоколо.
Извинявай, не се разбираш със собствения ти клонинг?
Тя мрази собствените си клонинги,
тя изгаря собствените си клонинги.
Често казано, ти би била научен труд за правилния терапевт.
Млъкнете. Всички, просто... просто млъкнете!
И какво искаш пък сега, колкото и да си забавен?
Млък! Просто млъкнете, млъкнете, млък, млък, млък!
Какво... какво каза?
Какво... каза?
Какво каза за... "собствените ти очи"?
Отмлъкни, кажи го пак.
Как можеш да се довериш някому,
ако те погледне през собствените ти очи?
Знам едно за Архитекта.
Какво знам?
Знам едно, нещо. Знаел съм го от самото начало.
- Какво? - Мразя го.
Надменен е, манипулативен е,
мисли си че е толкова умен. Мразя го.
Клара, не разбираш ли?
Аз мразя Архитекта.
Какво, в името на здравия разум, се случва в момента?
Себеубиеца съди здравия ни разум.
Може ли да взема малко хартия?
Какво пък правиш сега?
Давам ти...
телефона си.
Защо?
Ами,
помислих, че може да искаш да ми се обадиш някой ден.
Извинявай, мислех че се разбираме много добре.
Да не би да не разчитам правилно сигналите или нещо?
О, това беше здраво, а?
Мисля, че банката ти ще затвори за постоянно, Карабраксос.
Ако бях на теб, щях да тръгвам.
Не ни мисли, ние просто ще останем тук и изгорим.
Труден избор.
Най-големите богатства на вселената в едно куфарче.
Докторе, какъв е плана? Има ли план?
- Може да ползваме унищожителите и да се върнем на кораба. - Не са унищожители,
а телепорти, и това не е най-интересното нещо
- за тях. - А кое? - Има 6 такива. -Ей.
Обади ми се някой път.
Ще бъдеш мъртъв.
Да, ти ще си стара - ще се разбираме перфектно.
Стара и пълна със съжаление за нещата, които не можеш да промениш.
- Докторе, какво става? - Припомняш ли си?
Не, нищо.
- Но разбирам. - Какво? Какво разбираш?
Още не съм сигурен.
Нуждая се от паметта си.
И май има само един начин да си я върна...
А той е?
- Супа. - Супа?
Здравей, големи човече.
- Гладен ли си? - Докторе!
Не... оставете го да ме вземе.
Нека ме прочете. Това е единствения начин!
- Ще те убие! - Какво казах за песимизма?
Така, точно така...
Има толкова много спомени тук.
Пирувай с тях.
Натъпчи се.
Голям шал, папионка, малко излагащо.
Какво мислиш за новия вид?
Надявах се на нещо семпло,
но получих магьосник!
Последните няколко дни, има блокада.
Виждаш ли я?
Кажи ми защо съм тук!
Покажи ми защо съм тук!
Покажи ми!
Това е само телефон, Клара.
Нищо не се случва като вдигнеш телефона.
Докторе?
Здравейте?
Дадохте ми този номер. Аз съм г-жа Карабраксос.
Някога бях... най-богатия човек във Вселената.
Нуждая се от помощ.
Умирам.
С много, за което съжалявам...
но за едно... може би...
ще можете да ми помогнете.
Само малко отклонение.
Работа. Трябва да го направя за някого. Хайде.
- Трябва да оберем банка. - Какво?
Клара, трябват ми червеи.
Банка Карабраксос никога не е била разбивана.
Архитект.
Ти ще обереш Банка Карабраксос.
Разбираш ли...
... защо сме дошли?
Защо сме тук?
Трябвало е да изтрием спомените си, иначе си щял да разбереш,
съответно и тя е щяла да знае. Защото сте свързани мисловно.
Не нея сега я няма. Всичките ги няма.
Сега те нямат власт над теб.
Сега можеш да правиш точно каквото искаш.
Точно каквото винаги си искал да направиш.
То знае комбинацията!
Разбира се, че знае. Беше свързан с Карабраксос.
какво точно правим тук? Това нещо уби хора.
И ти би, за да защитиш тези които обичаш.
Ето я и нея.
Не последния от вида.
Последната двойка.
Всичко е наред, всичко е наред.
План за бягство. Имаме 6 унищожителя.
Точно!
Това не е банков обир. Никога не е било.
Беше спасителна мисия за цял вид.
Плът и кръв - последната валута.
Време е да си ходим вкъщи.
Какво ще кажеш, големи човече?
Толкова много мисловен трафик във Вселената.
Само уединението дава мир.
Джофре Борджа - страховит човек - ми казва,
"Какво мислиш за нашата наклонена кула в Пиза?"
Казвам - "На мен ми изглежда добре!"
Ако пак имаш нужда от помощ за друг банков обир...
Да, това не точно неговата област.
Виждаш ли? Сега не съм с твоето лице!
- Да, това някак ми липсва. - О, я да млъкваш!
7:12, местно време, както обещах.
Отивай да се забавляваш. Не прави нищо което аз не бих. - Среща е!
Тъкмо осъзнах, че сега отивам да ям отново!
Спокойно. Консумираните на ТАРДИСа калории нямат продължителен ефект.
Моля? Сериозно ли?
Разбира се, че не. Това е машина на времето, не чудотворец!
- Чао! - До после. Не обирай банки. - "Не обичай банки" какво?
Без мен.
Разбира се, шефе.
Банков обир! Цял банков обир!
Надмини това като за среща!
Добре ли си?
Да, разбира се. Защо да не съм?
- Не знам. Винаги щом те видя, си... - Какво?
Забързана. Във фаза.
Как сме? Извинявай, че закъснях!
С кого ще вечеряш?
Не мога да продължавам да правя това. Не мога да го направя.
Следващите няколко дни са само за теб. Обещавам.
Аз съм новия надзирател. Джон Смит.
Добре дошли в Кол Хил, г-н Смит.
Благодаря!
Проблем. Решение. Унищожи.