Ало, полицията ли е?
Ало?
Да.
Знам кой го направи.
Кой направи всичко това.
Успях да го разгадая.
Не. Не, не мога да говоря по-високо.
Те ще ме чуят.
О, не.
О, не. Слушайте.
Слушайте.
Те са навсякъде.
Навсякъде около нас.
Били сме толкова слепи.
Ало? Господине?
На безопасно място ли се намирате?
Държат ли ви против волята ви? Господине?
Нали знаеш, че можеш да оставиш всички тези неща тук.
Буквално разполагаме с акри свободно място.
О, не. Всичко е наред. Дани се държи малко собственически.
Дори идеята да оставя четката си за зъби тук...
Но все пак, той няма против това, което правим тук
Което, трябва да призная, е малко странно.
Защото човек би си помислил, че ако има против да оставям неща в Тардис,
Ще има против и това да пътувам в Тардис. Но той няма проблем с това, така че...
Извинявай. Спрях да те слушам преди доста време. Добре.
Същото място и време, от което тръгнахме.
Приблизително.
Приблизително?
Не искам да чувам "приблизително".
Данните са много...
Приблизителни.
Хмм, Докторе?
Да?
Ами...
Чудя се какво е причинило това.
Не мисля, че сме станали по-големи. Нали?
Бристол? Докторе, ние сме в Бристол!
На 120 мили от мястото, на което трябва да се намираме. Впечатляващо.
Не. Не впечатляващо. Дразнещо. -Не. Това е впечатляващо.
Ти си досадната. Тардис никога не прави такива неща.
Това е нещо огромно!
Е, не огромен в буквален смисъл, малко по-малък от обикновено.
Което е нещо огромно. Да. Разбирам. Развълнуван си. Кога мога да се прибера?
Домът ти никъде няма да отиде.
Нито пък моят, поне докато не разбера какво става.
Не можеш ли да ме оставиш да се насладя на този момент, в който не знам нещо?
Искам да кажа, случва се толкова рядко.
Виж, не смятам, че това е опасно.
Но не бих искал да бъдеш смачкана по случайност.
Както и да е, трябва да ми помогнеш да разбера какво е причинило това.
Добре.
Ще огледам наоколо.
Тази мърсотия е твоя, Ригси, започни с подписа си.
О, хайде, няма нужда от това.
Ето.
Започвай. Това е общественополезен труд, не почивна станция.
Е, това не го направих аз, нали?
О, това няма как да е добро.
Давай го по-весело, скъпа. Може никога да не се случи.
Прояви малко уважение. Тя тъгува.
О, извинявай, скъпа. Не исках да кажа нищо лошо с това.
Те са идиоти, трябва да им се прости.
Всичко е наред, не се притеснявай. И по-лоши неща съм чувала.
И аз също загубих някого. Леля ми Карина.
Глуха като пън. Дори не я познавах толкова добре, но тя все пак е изчезнала.
Твоят познат има ли го в стенописа? -О, не. Всъщност не съм...
Сигурен съм, че все някога ще стигнат и до това.
Всъщност онези там не са мои приятели.
Просто трябва да върша този обществено полезен труд.
Аз само правя графити. А не нещо, нали знаеш, свързано с убийства или...
Та, хмм, за какво става въпрос?
Какво се е случило с всички тези хора?
Искаш да кажеш, че не знаеш?
Хей, мисля, че намерих нещо.
Хора са изчезнали из целия район.
Мислиш ли, че е свързано? "- Може и да е." - Ти къде си?
"-Точно където бях преди." - Не, не си.
Аз съм на същото място и не мога да видя...
О.
"-Да. О."
О, боже мой, толкова е сладко. Вътре ли си? "- Да, вътре съм."
И, не. Не е сладко.
Много, много сериозно е.
Мислиш ли, че е направено с лъч за смаляване? И ти ли си малък вътре? "-Не."
Същият съм си.
Просто размерите на Тардис отвън са се променили.
Спри да се смееш. Това е сериозно.
Не мога да спра, имам предвид, ти и това твое голямо лице.
Как ще се измъкнеш от там? - Е, очевидно е, че не мога.
Нещо наблизо изцежда външните измерения. - Извънземни?
Възможно е. О, кого залъгвам? Напълно вероятно е.
Датчиците не работят и не искам да рискувам да потегля в това състояние.
Клара, трябва да вземеш Тардис.
Внимателно. Трябва да можеш. Нагласих относителната гравитация.
Имаш предвид, че си го направил по-лек.
Клара, той винаги е по-лек.
Ако Тардис се приземи с истинското си тегло,
Ще натроши повърхността на земята.
Да, това може би е история, подходяща за друг случай. Сега какво?
Успях приблизително да установя къде е нещото,
Което причинява пространственото изцеждане.
В най-общи линии се намира на северозапад. Натам.
Моля те не прави това. Толкова е странно.
Сега, слушай!
Ще имаш нужда от това.
О, уау.
За мен е чест. Означава ли това, че сега аз съм ти?
Не, не означава, така че не опитвай нищо.
И слушай, сложи това в ухото си.
Чуваш ли ме? "- Да."
Ох! Какво беше това? "- Нанотехнология."
Успях да се вържа към сигнала на оптичния ти нерв. "- Какво трябва да значи това?"
Мога да видя това, което ти виждаш.
Стана ли нещо? - Да, стана ми лошо.
Но не виждам нищо полезно.
Така и никога не ми каза как се казваш.
Няма време за сближаване. Хайде, разкарай го. "- Аз съм..."
Аз съм Доктора. - Да не си посмяла.
Доктор Озуолд. Но можеш да ми казваш Клара.
Аз съм Ригси. Та, в каква област си доктор?
На лъжите. "- Е, обикновено аз не казвам много по въпроса."
Мисля, че избрах титлата само защото звучи важно.
О, доктор Озуолд, толкова сте забавна!
Може ли да се захващаме за работа?
Какво точно си ти? Не приличаш на полицай,
Но тези джаджи, които имате, са доста готини. Да не си нещо като шпионин?
О, този е умник, не го пускай да ти избяга!
Този беше последният, който изчезна.
И когато се изпари, всички врати и прозорци са били залостени
Отвътре.
"-Оо, сега стана интересно. Обичам мистериите със заключените врати."
Да, всички ги харесват, нали? - Какво?
Хмм? О, извинявай. Говоря с някого. Той подслушва.
Докторе, запознай се с Ригси. Ригси, това е Доктора.
Привет, полу-интелигетно местно същество. - Още един Доктор?
Как съвестта ти ти позволява да спиш нощем?
Изчезнали хора, смален Тардис, каква е връзката?
Смятам, че е страхотно, че някой се захвана да разследва това.
Полицията не прави нищо. Тя никога нищо не прави в този район.
Хората мислят, че...
Никой не ги слуша.
Че на никого не му пука.
Тъй че...да. Смятам, че това, което правиш, е чудесно.
Мисля, че ще можем и сами да се справим оттук нататък.
Може все още да е полезен. "- Мозъкът му е направен от пудинг."
Още по-лошо, той носи светлоотразителна жилетка. "-Добре."
Ами останалите изчезнали хора, знаеш ли къде живеят?
Той може все още да е в стаята.
Извинявай, какво каза?
О, нищо. Просто разсъждавах на глас.
Това е като онези мистерии със заключените врати в книгите.
Винаги има нещо странно, като например изчезналият е все още в стаята.
Искаш ли да огледаме и друг апартамент?
Знаеш ли, мисля, че грешиш за момчето.
Смятам, че може да е много полезен. Има безценни познания за района.
О, така ли? -Да. За това се опитай да не го плашиш. -Как бих могла да го изплаша?
Може да се е изгубил в пустинята или нещо подобно.
Добре, така, пропускаме ли нещо?
Изчезнал мъж, заключена врата, смаляващ лъч?
Извинявай, да не би да каза току-що "смаляващ лъч"?
Ами ако все още е в стаята както ти каза - само че смален?
Нали знаеш, например под дивана.
Клара, точно за това плашене говорехме.
Добре. Та...
Обедната ми почивка почти свършва. Това...това беше...
Много интересно.
"-Клара, Познанията за района си тръгва. Направи нещо!"
Ригси! Един момент. Докторе, отвори вратата.
Нямах това предвид! - Виж, искаш ли да остане, или не?
Знаеш ли, ти наистина успяваш да хвърлиш спътниците си в тъча.
Ригси, ела тук. Запознай се с Доктора.
Е, какво мислиш? Мъничкият човек. Прекрасна идея.
Именно за това нагласих звуковата отвертка да сканира за това веднага щом влязох
Приятно ми е да се запознаем. - И не смяташе да ми кажеш за това?
Е, той можеше да е бил премазан
От обувката на някой полицай до сега.
По-голямо е от вътре.
Знаеш ли, не мисля, че някога това твърдение е било по-голяма истина от сега.
Какво сте вие? Извънземни?
Не.
Е, той е извънземно.
Докторе?
Докторе, чу ли това? -Да. Каквото и да е,
Току-що успя да изцеди огромно количество енергия от Тардис.
Какво беше това? - Не знам.
Това е най-малкият ми проблем в момента, просто ни изкарай от тук. - Добре.
Давай. -Ригси...
Това е моментът, в който тичаме. Стой близо до мен.
Това е толкова унизително.
Принадлежа към расата, построила Тардис,
Пространствените измерения са нещо като наш специалитет.
Е, защо не мога да разгадая това?
Клара, имам нужда от повече информация.
"- Къде още са изчезвали хора?"
МИ5? - Да, случаят привлече вниманието ни.
Е, значи сте дошли на правилното място, госпожице.
Първото регистрирано изчезване, някой си господин Хийт.
Не е в района, но се е случило точно както при останалите...
Клара, мисля, че теорията ти за смаляващия лъч е била грешна.
Теорията ми? Мислех, че вече сканираш за това.
Докторе? Какво правиш?
Току-що ми хрумна. Мистериите със заключените врати.
Първото класическо решение - изчезналият все още е в стаята.
Второто класическо решение - той се намира в стената.
Какво имаш предвид, изчезналият е в...?
Направили ли сме всичко, което можем? Не.
Имаме ли заподозрени? Не.
Неофициално, мисля, че най-високопоставените среди се надяват, че ако игнорират т
Просто всичко ще изчезне.
Очевидно те са в стените.
Полицай Форест.
Да, сър. МИ5, сър.
Та, ти и мъжът в кутията. Често ли правите такива неща?
Е, обикновено той не е в кутията. Но да.
Не знам.
Може би са помислили, че не правим достатъчно, сър.
Може ли да ви се обадя по-късно?
Е, как се захвана с това?
Да не би да изучаваш извънземни или нещо подобно?
Не. Е, по-скоро бях на правилното място в правилния момент
Или на грешното място в грешния момент, зависи как се държи той.
"- Нали знаеш, че мога да те чуя."
Госпожо, мисля, че тук има нещо.
Полицай Форест?
Ехо?
Докторе, тя изчезна.
Какво пропускам?
Тардис би трябвало да засече всичко в познатата вселена.
Познатата вселена.
Тази вселена.
Клара, почакай, завърти се обратно.
Назад, назад, назад. Този стенопис.
Това е нервна система. В мащаб и сплескана.
"- Мисля че открихме полицай Форест. Или поне това, което е останало от нея"
Нервната й система.
Стенописът в апартамента.
Това не е било пустиня.
А е било човешка кожа, гледана под микроскоп. - Какво?
Защо? Каквото и да представляват тези същества, те експериментират.
Те провеждат тестове. Те...правят дисекция.
Опитват се да ни разберат, да разберат...
Трите измерения.
Дръжката.
Докторе. Дръжката, те сплескаха дръжката на вратата.
Изумително. Клара, те са в стените!
Стойте далече от тях, ако ви докоснат, край с вас.
Какво ще стане ако ни докоснат?
Наистина не искам да разбирам.
Не могат да скачат, нали?
Здравей.
На нашата пейка съм. Да не би да те задържаха?
Само малко. Извинявай, Дани. Обядът отпада.
О, скъпа, пропускаш много вълнуващи неща в парка.
Клара, прозореца!
Виж! Виж! Катерят се по стените!
Кой е това?
Това е един мъж, който е в група по взаимопомощ и аз му помагам...
Да намери леля си.
Добре. На практика не лъжеш.
Звучи доста...дейно.
Ами, да...
В момента съм леко...заета.
Къде си? В опасност ли си?
Не, не, не. Добре съм!
Клара?
Дани? - Какво става?
О, нищо особено, всичко е едно малко недоразумение.
Дълга история. - Каква история? - Ще ти обясня после, обичам те!
Това обяснява всичко.
Те идват от вселена, в която има само две измерения.
И да, това наистина съществува. Отдавна се разработват теории за него.
Разбира се, никой не е могъл да отиде там и да докаже съществуването му,
Без да спазва доста строга диета.
И каква точно дълга история ще разкажеш на Дани, хмм?
Или все още не си я измислила? "- Извинявай, какво каза?"
"- Отлично лъжете, доктор Озуолд."
Така ли? Аз пък си помислих, че беше доста слаб опит.
Имах предвид себе си.
Каза ми, че Дани няма против отново да пътуваш с мен в Тардис.
Е, така е. Защото той не знае нищо за това.
Докторе... "- Поздравления, лъжата е едно ключовите качества, нужни за оцеляването.
Ето, виждаш ли. - И е ужасен навик.
Докторе, връзката прекъсва.
Разбира се, че ще прекъсва.
Не, наистина, не мога да те чуя. - Какво?
О, да, скачането през прозореца сигурно е повредило слушалката.
Извади я и използвай звуковата отвертка. - Дадено.
Хей!
Не могат да правят това. Хей!
Какво правиш?
Вършим си работата. Между другото ще те докладвам. Закъсня след обяда.
Пак ли се смята за лъжа дори ако го правиш за доброто на някого?
Е, на практика за собствено добро.
Това е в памет на изчезналите!
Общината не го е одобрила, значи са графити. Стан.
Виж, Клара. Отговори ми, отговори ми!
"- Какво правиш?"
Клара, стенописът. Клара, те са в стенописа!
Ето там, погледни!
Открихме изчезналите хора, те са в стената!
Какво да правя? - Дръж се нормално. Но изкарай всички оттам.
Изглеждат почти като истински. Кой ги е нарисувал?
Не знам. Някой местен художник. Или някой роднина.
Виждали ли сте го наоколо? Или просто се е появило след като хората са...
Започнали да изчезват?
И коя точно си ти, скъпа?
Служба по безопасността. Този подлез е опасен. Всички трябва да си тръгнете.
Веднага.
Това е празен лист хартия. Опитай пак, сладурче.
Какво? -Какво?
Нужна е огромна липса на въображение, за да не подейства психохартията.
Стан. Свърши си работата. - Клара, спри го!
Стан!
Какво е това?
Кои са те?
"Облечени са в лицата на мъртъвците, носят ги като маскировка."
Забрави за Стан, приятелят ти го няма вече.
"Клара, махни ги оттам!"
Трябва да тръгваме. Веднага.
Дали са ни последвали? Защото не ги видях да тръгват след нас.
В безопасност ли сме? Наистина ли се крием от рисунки, които убиват хора?
Това е лудост.
Съгласен съм. Трябва да измислим по- добро име за тях.
И Стан, той беше като тях...Сплескан, мъртъв.
Но ни преследваше. "- Клара, това е много важен етап"
Тази малка група в момента е доста объркана и дезориентирана,
Но много скоро някой ще поеме ролята на лидер.
"Трябва да направиш така, че ти да си този лидер" - Захващам се.
Джордж. Казваш се Джордж, нали? Можеш ли да наблюдаваш онова място?
Ако чуеш нещо, или нещо се раздвижи, ще ни извикаш, ок?
Той няма да прави нищо докато не получа отговор.
Коя си ти? Това искам да разбера.
Преструваш се на правителствен служител. Влизаш незаконно в общинска собственос
Наистина ли? - Наистина. - Добре, ще ти кажа коя съм.
Аз съм единствената ви възможност да останете живи.
Ето това съм аз.
Браво.
Ригси, колко добре познаваш този район?
Знаеш ли накъде води вратата?
Това е старата линия Брунсуик. Но не е безопасно.
Е, има различни видове безопасност. - Да, познавам го.
Преди ходех доста често там долу. - Да, мога да се обзаложа, че е било така.
Рисувал си тези драсканици. - Е, можеш да се радваш, че го е правил.
Ако тези същества влязат тук, това е единственият изход.
Просто се надявам да успея да запазя всички живи.
А, добре дошла в моя свят.
И сега какво, доктор Клара?
Излъжи ги. "- Какво?"
Излъжи ги. Дай им надежда. Кажи им, че всичко ще е наред.
Това ли правиш ти? - В определен смисъл, да.
Истината е, че хора, които имат надежда, тичат по-бързо.
Докато хора, които си мислят, че ще умрат...се туткат.
И накрая се оказва, че са мъртви.
Значи така звуча обикновено.
С кого говори тя? - Той каза, че са от МИ5.
Добре, ето нещо, което може да помогне.
Спомняш ли си графитите от мястото, където приземихме Тардис? Стъпки, следи от авт
Горе-долу. "- Е, не мисля, че това са били графити."
Смятам, че така са ни видели тези същества за пръв път.
Следите, които оставяме в двуизмерното пространство.
Това е техният начин за осъществяване на контакт. Опитът им да говорят с нас.
След което са пристъпили към сплескването и дисекциите.
Опитвали са се да разберат, опитвали са се да ни подражават.
Но има един много голям въпрос, а именно знаят ли, че така ни нараняват?
"И какво искаш да кажеш? Мислиш, че това е едно голямо недоразумение?"
"Много добър въпрос. Защо да не ги попитаме?"
"Трябва да намерим начин да общуваме с тях."
Не може ли Тардис да превежда?
Не, защото тяхната представа за езика е също толкова странна,
Колкото и идеята им за пространство.
Дори Тардис е объркан.
"Това е много лоша идея."
Какво кара твоя колега
Да смята, че тези чудовища искат да разговарят с нас?
Познавам раса, съставена от разумен газ, които хвърлят кълба от огън
Когато махат за "здравей".
Познавам и друга раса с 64 стомаха,
Които общуват помежду си чрез изкормване.
Има някакво предчувствие. "- Искам да кажа, че във вселена толкова
Огромна и странна като тази, не трябва да бързаш да съдиш за това, което виждаш."
Може би тези същества дори не разбират,
Че ние се нуждаем от три измерения, за да съществуваме.
Дори може да не знаят, че ни причиняват болка.
Наистина ли мислиш така? "- Не. Надявам се да е така."
Ще е приятно да има малко разнообразие, не мислиш ли?
Добре.
Нека започнем с Пай (Pi).
Дори в един плосък свят трябва да имат кръгове.
И нямам предвид пай за ядене, а числото Пи.
Което също може да става за ядене в някои случаи, но...
Както и да е.
Те отговарят.
Тардис може да го преведе. Това е число.
"55." - 55.
Какво означава това?
Десетото число на Фибоначи. Атомното число на Цезий.
Знам какво означава.
Всички имаме номера на работните си дрехи. Така ни ги зачисляват.
"Това е числото върху дрехите на Стан, човекът, който беше сплескан в подлеза."
Те злорадстват. - Не можем да сме сигурни.
Може би дори се извиняват.
Наистина ли? Толкова мило от тяхна страна. - Извинение? Наистина ли...
Шшшт, тихо. Слушай.
Почакай.
"2-2. 22."
22.
Това е Джордж.
Изглежда е твой ред, Джордж.
Сега вече ни заплашват.
Може би. Или може би ни показват, че могат да четат.
О, я порасни. Те просто си избират следващата цел.
Разбира се, че точно така ще погледнеш на нещата. - Какво искаш да кажеш с това?
Джордж? Всички искат да те хванат, нали?
В този случай, те като че ли вече са го хванали.
Клара, внимавай.
Тунелът!
"Докторе, хванали са Джордж."
Знам. "- И сега какво?"
Дай ми една минута. Ще го измисля.
Още една сплесната дръжка.
Вече са били тук.
Но сега не са. Мисля, че спряха да ни преследват.
По-скоро ни притискат в ъгъла.
"Не се опитвай да прилагаш човешка логика, имаш си работа със същества от друго из
Вече трети изход е блокиран от тези същества.
Ригси, от къде другаде можем да излезем?
Единственото, което ми хрумва е мястото, където новата и старата линия се срещат.
Но пътят до там е дълъг. Ако минем през тази врата, ще стигнем по-бързо.
Но както виждаш не можем.
"Клара, аз мога да помогна с вратата."
Дай ми пет минути.
Това е една от моите рисунки. Харесва ли ти?
Да, не е лоша.
Та, това нещо с което се занимаваш?
"Мисля, че измислих начин да възстановим третото измерение."
"Поне в малки размери."
Като например дръжки на врати. "- И какъв е този начин?"
Джаджа за "от-сплескване"? "- Няма да го наричаме така."
Но това може да свърши работа и да възстанови третото измерение.
"Виждаш ли как съм го кръстил?"
"2Дис." - Две дис? - Не. "Тудис"!
Нарича се "Тудис".
Защо ли попитах?
Добре, изпробвай го.
Значи поемаме по дългия път.
Клара, не знам как го правят, но отново изцеждат енергията на Тардис!
"Но как? Вратите на Тардис са затворени."
Променили са честотата. Този път е различно. Слушай!
Доктора мисли, че може би сме в беда. Той смята, че са близо. Къде точно се намират?
Не знам. Не е сигурен. Получава сигнали отвсякъде.
Това е просто чудесно!
Това че звучи важно, не значи, че означава нещо в действителност.
Кажи на приятеля си...
АААААААААА!
Ааааааааааа!
Разбира се. Следващият етап.
Три измерения.
Бягай!
Докторе? Вратата!
"Дръжката е сплесната!" - Усилих изходния сигнал.
Този път ще проработи ли?
Със сигурност.
"Клара, спри. Използвай го отново, това ще обърне процеса."
Има стълба ето там. Ако успеем да слезем в тунела,
Ще можем да излезем навън. - Почакайте! Чакай малко.
Ако е плоско, засега сме в безопасност, нали?
Не могат да преминат, нали така? Почакай!
Имат нова способност.
Разбира се, че имат нова способност.
Сега след като вече са триизмерни, могат да възстановяват измеренията.
"Клара, добрите или лошите новини искаш?"
Ние сме в лошите новини! В момента ги изживявам!
Добрите новини са, че на теория измислих начин да ги върнем
В собственото им измерение. - Тогава го направи! Веднага!
И ето тук идват лошите новини.
"Тардис няма достатъчно пространствена енергия да го направи."
Чудесно! И аз какво да направя по въпроса?
Очевидно, тези същества могат да я произвеждат също толкова бързо, колкото и да я
Може би ако ги попитаме мило, може да ти дадат малко за Тардис.
Дай ми тази машина! - Хей! - Дай ми я! Докторе?
Ало? Докторе?
Виж, може ли да го обсъдим по-късно? Защото в момента наистина трябва да тръгваме.
"Докторе?"
"Докторе, изпуснах те в една дупка. Къде си?" - Не знам.
Щитовете на Тардис отказаха!
Системите за поддържане на структурната цялост отказват.
Още един такъв удар и край.
На железопътните линии съм.
И идва влак.
Разбира се, че ще идва влак.
Краткотрайна рематериализация? Няма достатъчно енергия.
Телепортиране? Няма достатъчно енергия.
Да свържа сърцевината на Тардис със... Няма достатъчно енергия! Няма достатъчно ен
"Не можеш ли да преместиш Тардис?"
Клара, няма енергия. Тардис дори яйце не може да свари в момента.
Направи каквото можеш, за да измъкнеш тези хора оттам.
"По силна си от колкото мислиш."
Чудя се могат ли да използват стълбата?
Не, имам предвид да преместиш Тардис.
Като в "Семейство Адамс".
Аха!
Докторе?
Трябваше вече да са тук. Къде ли са?
Няма друг път надолу. Нали така?
Хей! На теб говоря!
Има един стар сервизен асансьор близо до началото на тунела.
Трябва да тръгваме.
О, не.
Идва още един влак.
Не знам дали все още ме чуваш,
Но сега Тардис е в обсаден режим.
Нищо не може да влезе,
Или да излезе от него.
Успях да го включа преди сблъсъка с влака.
Но няма достатъчно енергия, за да го изключа.
Какво се случва?
Защо светна червеният светофар?
МИ5. Тунелът е, хмм...
Блокиран. Точно така.
Не може ли да засилим влака и да минем през това, което го блокира?
Влакът е празен, нали така?
Да, не се използва вече.
Но ще е необходимо някой да държи ръчната спирачка.
Влакът няма да тръгне без него.
Това разрешено ли е? Винаги съм иска, да ударя нещо с влак.
Не можем ли да го пренастроим така, че да няма нужда някой да управлява влака?
Ригси!
Хмм, какво правиш?
Ще ги блъсна с влака, така ще ви спечеля малко време.
Ще умреш. - Разбира се, че ще умра. Сега тръгвай!
Защо искаш да го направиш? -Просто тръгвай, става ли? Остави ме да го направя.
Добре, да, ок.
Винаги ще те помня.
Добре, чудесно. Защото тъкмо щях да направя ето това.
Няма нужда от ватман вече.
И наистина харесвам този ластик.
Но предполагам, че щом искаш да останеш, ще си го взема обратно,
И всеки път щом го погледна,
Ще си спомням за героя, който умря, за да може аз да си запазя ластика.
Хайде, няма да се оттървеш толкова лесно.
Има още работа за вършене.
О!
Наистина харесвах онзи ластик.
Какво трябва да е това?
Мисля, че това е Тардис.
Те използват лицата на хората?
Не мислех, че ще го кажа някога, това е лудост,
Но ги предпочитах когато бяха плоски.
Как така "плоски"?
Докторе?
Какво ли би направил сега?
Не. Какво ли бих направила аз?
Добре, добре.
Добре.
Последното, което каза Доктора, беше, че Тардис има нужда от енергия.
Каза, че ако има енергия, ще ги победи.
Не, не, не. Какво правиш?
Остави я. Тя е полудяла.
Добре ли си? - Да, а ти?
Мисля, че да. Какво е това.
Хайде, художнико, имам задача за теб.
Поласкан съм, но не мисля, че сега е времето... - Е, добре, щом не искаш...
Какво ти трябва?
Ще ни убиеш всички.
Този план е откачен.
Ако искаш да си ходиш, тръгвай. Ако искаш да останеш, тогава мълчи!
Те идват!
Животоподдържащи системи - отказват.
Не знам дали някога ще чуеш това, Клара...
Не знам дали още си жива,
Но беше добра.
И те биваше като Доктора.
Не става.
Ще ни убиеш всички.
Това ли трябва да ни спаси?
Да вкара енергия в стената?
Не. Не в стената.
А през стената.
Правило номер едно когато си Доктора -
Използвай силите на врага си срещу самия него.
Те не могат да възстановят три измерения на врата, която никога не е съществувала.
Проработи.
Успяха да заредят Тардис.
Опитах се да поговорим. Искам да запомните това.
Опитах се да се свържа с вас.
Опитах се да ви разбера,
Но мисля, че вие ни разбирате отлично.
И мисля, че просто не ви пука.
"Не знам дали сте тук, за да ни завладеете,
да се промъкнете, или просто да ни замените.
И всъщност вече няма значение. Вие сте чудовища.
Това е ролята, която сте решили да играете.
Но явно аз трябва да изиграя собствената си роля.
Мъжът, който спира чудовищата.
Изпращам ви обратно във вашето измерение.
И кой знае, някои от вас може и да оцелеят по пътя.
И ако е така, запомнете това - не сте добре дошли тук.
Това измерение е защитено. Аз съм Доктора.
И ви назовавам Безтелесните.
Здравей, мамо. Аз съм.
Добре ли си?
Жив съм и бях вътре в това нещо.
Мисля, че съм късметлия.
Ела тук.
Благодаря ти.
Изглеждаш по-жизнема.
Хората още ли казват така? - Очевидно.
Всичко наред ли е?
Жив съм.
Доста хора загинаха днес.
Всичко това е като горски пожар, нали?
Целта е да спасиш вековните дървета, а не храстите. Нали така?
Не беше пожар, онова не бяха дървета, а хора.
Бяха отрепки, вършещи общественополезен труд и не смятам да си развалям съня за т
Обзалагам се, че няма да го направиш.
Хубаво е да си жив. Благодаря ти! Наистина, благодаря.
Да, доста хора загинаха и може би погрешните оцеляха.
Да, но спасихме света, нали? - Да спасихме го.
Ти го спаси.
И имаше баланс... - Баланс?
Да, ти разсъждаваш така, нали?
До голяма степен да, за да не се налага други хора да го правят.
Бях теб днес, бях Доктора.
И очевидно бях доста добра.
Значи си ме чула?
Да, но сигнала отслабваше,
Така че си помислих, че халюцинираш. Че не знаеш какво казваш. -Да.
А! Човекът с мозък от пудинг и светеща жилетка се завърна!
Осъзнаваш, че сега те чува, нали?
Последната ти картина беше толкова добра, че спаси света.
Нямам търпение да видя какво ще направиш оттук нататък.
Няма да бъде лесно.
Трябва да си по-голям герой от един ластик за коса.
Благодаря. Ела тук.
Трябва да признаеш, справих се добре.
Това физкултурника ли е?
Просто го кажи. Защо просто не го кажеш?
Защо просто не ми кажеш, че се справих добре?
Говори с войничето. - Не е той.
Хайде, защо не го кажеш?
Бях Доктора и бях добра.
Ти беше изключителен Доктор, благодаря ти, Клара...Благодаря!
Добротата обаче няма нищо общо с това.
Клара! Моята Клара!
Направих добър избор.
Мисля, че е толкова сладко.
Достигнахте дестинацията си.
Не, не сме, трябваше да сме в центъра на Лондон. "- Достигнахте целта си."
О, престани да го повтаряш!
Казва го само защото е вярно.
Ние сме в центъра на Лондон.
Ние се намираме в гора.
Хайде отбор, да го направим.
Ще го направим, ако спреш да ни наричаш отбор.