"Сем. Хек на влак" сезон 6, епизод 12
Мисля, че й липсва.
На всички ни липсва, Сю.
Не мога да повярвам, че съм последната,
която видя леля Иди жива.
Бях точно тук и й четях криминалната колонка
от орсънския вестник, а тя изглеждаше добре.
Палеше цигара след цигара
и тогава каза: "Благодаря, че престана, Аксел"
Ооо. - Ооо.
Помня, когато бях малка
и празнувахме празниците тук с нея,
и аз тичах около възрастните
с малката ми детска посуда
и питах всеки "Бихте ли искали шоколадово мляко или портокалов сок?"
и всички казваха "О, колко мило",
и когато питах леля Иди,
тя казваше "Защо не млъкнеш и не ми донесеш истинско пиене"
Ооо.
Добре, достатъчно спомени.
Не сме дошли да бъдем емоционални.
Дошли сме да намерим документите и да почистим.
Така, търсим Свидетество за раждане, завещание,
някакви други... - Мисля, че го открих.
А не, още един преносим мини бар.
Какво е това?
О, това е снимка на паркинга за каравани Лейлани
в Южна Дакота.
Там леля Иди е прекарала своя меден месец.
Какво, Северна Дакота да не е била затворена?
Не, след като се омъжила за първия си съпруг Карл,
те живели в Южна Дакота и леля Иди винаги казваше,
че иска да отиде пак до Лейлани,
но вече няма как да го стори.
Ооо.
Това беше любимата песен на леля Иди.
Ооо. - Ооо.
Добре де, спрете само да си спомняте разни неща.
Търсим важни документи!
Като този? - Охо!
Добре, ами, намерихме свидетелството за раждане.
Картата със социалната осигуровка.
Купон от Илейн пауърс.
О, а това е нещо като фактура,
пише че си е платила парцел.
О, тя иска да бъде положена до Карл.
А той къде е?
Южна Дакота.
Извинете.
Може ли да ми дадете онова куфарче?
О, то е преносим мини бар.
Знам.
Все още не разбирам, защо просто не тръгнахме с колата.
Защото го правим за семейството.
Това е нашият последен акт на уважение.
Няма просто да я прекараме като пратка.
А тя всъщност къде е?
Почива си удобно в товарния вагон.
А изясниха ли се причините за смъртта на леля Иди?
Само една - беше на 96.
Интересно. А някой разпита ли Хелън Риайли?
Тя беше многогодишната подгласничка на леля Иди
в конкурса за пай на църквата.
Никой не мразеше леля Иди, Брик.
Тя беше страхотна дама,
и ние бяхме щастливи толкова дълго да е при нас.
Е, аз обичах леля Иди.
Но не можеше да почине в по-неподходящо време.
Бях си отделила целия уикенд
да си довърша заявлението за колежа.
Ще спреш ли да мислиш само за себе си, Сю?
Леля Иди си отиде завинаги,
и семейството е най-важното нещо сега!
Леле. Изглежда разбит.
Почти твърде разбит.
Добре ли си?
Не, Брик, не съм. Аз убих леля Иди.
Знаех си. Никой не умира просто, защото е на 96.
Не...не я убих наистина.
Добре, уф, слушай. Ето какво имам предвид.
Още от гимназията,
всеки път, когато имах контролно, а аз не бях учил,
или пък никога не бях готов с домашните си.
И често използвах леля Иди, за да се измъкна.
Както и да е, снощи я открихме мъртва,
така че май ще имам нужда от повече време
за доклада си по философия.
Разбира се. Само че помни, Аксел,
това е било само черупката на леля ти, която тя оставя на Земята.
Било е нейната черупка. Та, например три седмици?
Не виждаш ли колко виновен се чувствам за това?
Ако косата ми не беше с перфектната дължина,
едва щях да се гледам в огледалото.
Използвах живота на леля
като евтино извинение да се измъкна от домашни,
и понеже го повторих толкова много пъти, аз съм причината да почине.
Убих я, Брик. Убих леля си.
Ух, колко съм гладна. Не мога да се концентрирам.
Смятаме ли ядем някога?
Няма да дам 8 долара за кола и десертче!
Сю, как върви с есето?
Добре. Не че искам да се хваля,
но мисля, че до тук е наистина страхотно.
Искате ли да чуете малко?
Разбира се. - Няма нужда.
Така.
Баща ми винаги казва,
да изчакам нещо да се случи, и след това да му лепя етикет.
Но аз казах "не" и нарекох това "Годината на Сю",
и от онзи момент насам, ми се случват страхотни неща.
Мисля, че колежите наистина ще се впечатлят на това,
защото повече от всичко
искат да даваме най-доброто от себе си, за да успеем.
Ново заглавие
"Давам най-доброто от себе си за да успея"
Та, проверихме ли ковчега, за да сме сигурни
че леля Иди е там. - Брик, чуй ме.
Тя беше възрастна и просто почина, но това е нормално.
Тя имаше прекрасен живот. Срещна страхотни хора.
Видя повече от невероятни места.
Тя наистина свърши всичко, което искаше от живота.
Всъщност, тя беше свършила всичко около 20 години преди това.
Така е.
Ами, аз какво трябва да свърша в живота си?
До сега нищо не съм направил.
Само се размотавам наоколо четейки книги
за други хора, които правят разни неща.
Ако леля Иди ме е научила на нещо,
то е че живота ме очаква. Мамо, вземи книгата ми.
От този момент натам, Брик Хек прави стъпка
извън зоната си на комфорт и започва да живее.
И какво по-добро място за това от влак?
Та, Майк и аз направихме няколко сметки и решихме,
че можем да си позволим плато пилешки пръстчета* *вид пилешки хапки
Извинете. Не мисля, че ни дадохте достатъчно пилешки пръстчета.
Вие поръчахте една порция.
Да, но не трябва ли да са най-малко пет броя?
Имам предвид, като пръстите на ръката, ако броим
и палеца за пръст, както повечето хора правят.
А ако говорите за истински пилешки пръсти,
мисля че те имат най-малко седем.
Твърде мил за барман във вагон-бистро.
Оу.
О, Боже. Добре ли сте?
Да, добре съм. - Сигурна ли сте.
Паднахте много лошо.
Да зная, паднах.
Падам непрекъснато. Глупаво е, знам.
Ето. Защо не поседнете за секунда.
О, благодаря. Това е добра идея.
О, бяхте много любезен. Наистина го оценявам.
О, не, няма защо.
Пазете се.
Какво правиш?
Ще ти кажа какво правя. Живея си живота.
Виж всички отсечени дървета и изсъхнала трева
Не мога да повярвам, че до сега съм ги пропускал. Мхм.
О, не! Не, не, не, не, не, не, не, не, не!
Това не може да се случва! - Кое?
Телефона ми. Работеше само до преди минута,
а сега е напълно извън строя.
Затворен във влак за 20 часово пътуване
до Южна Дакота без телефон, и само със семейство за разговори.
Това е леля Иди. Това е нейното отмъщение.
Убих я толкова много пъти.
Сега тя уби телефона ми.
Нямаш нужда от десктоп в който да гледаш, Аксел.
Погледни през прозореца и виж най-добрата гледка изобщо -
Айова през зимата.
Наслади се, приятелю. Наслади се.
Срамота е, Майк.
Срамота е, че паднах
и съпругът ми не беше този, който ме вдигна.
Виж, тръгнах да ти помогна.
Просто този ме изпревари.
Добре.
Това какво трябва да означа?
Означава, че очевидно по-важно за теб
да си вземеш кетчуп, отколкото да дойдеш и да помогнеш на жена си.
Да, видях те.
Бях в средата на изпомпването.
Има си ритъм при дозаторите.
Помпаш, помпаш, помпаш.
И тогава потича. Трябва да напомпаш
три пъти да потече, ако ли не - почваш отначало.
Все тая, Майк.
Най-важното е, че си получи кетчупа.
А аз се радвам, че на влака имаше поне един джентълмен.
Виж, ти падна, а аз не ти помогнах. Съжалявам.
Какво друго мога да направя?
Извинете, че ви прекъсвам. Видях, че паднахте преди малко
и изглеждаше, че сте си усукала сухожилието на глезена,
та Ви купих пакет с лед.
Благодаря ви толкова много.
Да! Мерси!
Виж, наистина съжалявам.
Знаеш ли? Няма проблем.
Ти просто не си състрадателен.
Но не е голяма болка. Свикнала съм вече.
За какво говориш въобще? Аз...състрадателен.
Току що осъзна, че когато разбрах,
че леля Иди е починала ти дори не ме прегърна, или?
Разбира се, че не прегърнах. - Не, не ме.
Ти ме потупа. Беше потупване. Туп, туп, туп.
Спомняш си грешно. - Не, не си.
Съобщиха ми, че леля Иди е починала.
Затворих телефона. ти каза...
"Е, знаехме че този разговор предстои скоро"
Тогава ме потупа,
все едно съм голдън ретрийвър, излезе и пусна телевизора.
Никога не си бил по прегръдките, Майк.
Когато децата бяха по-малки непрекъснато ме прегръщаха,
така че, не бях забелязала, но сега ми е съвсем ясно.
Аз съм в капана на един безпрегръдков брак.
А искаш ли да пробваш и един безмълвен брак?
Добре, докажи че греша. Обгрижи ме.
Угх.
Погледни ме в очите за повече от 2 секунди
и ми кажи, че ме обичаш.
Точно сега пред всички хора?
Прегърни ме, тогава. Не, дори не цяла прегръдка.
Просто...просто ме обвий с ръце и ме утеши.
Проблем ли има нещо?
Не. Неудобен ми е ъгъла.
Не се оплакваше от неудобни ъгли онази нощ.
Ето ме, Майк.
Просто ме приласкай както смяташ за добре.
Това е потупване.
Хей.
Да.
Отивам да посетя моя чичо. Той има ранчо.
Има ранчо. Яко.
Има от ония страхотните моторетки за кал,
и правя яки каскади с тях.
Моторетки за кал. Яко.
Говежда пастърма?
Говежда пастърма. Яко.
Спри да ме потупваш. Приключихме.
Сприятелих се.
Какво? Къде?
Тук. Той е много готино момче, казва се Травис и ме харесва.
Май, събуди се. Някакъв харесва Брик.
Какво? Кой?
Оказа се, че във влак аз съм готин.
Това е чудесно, Брик.
Е, за какво си говорихте с Травис?
За нищо.
Реших, че всичко което трябва да правя е да повтарям
това, което другите казват и да добавям накрая едно "яко".
През всичките тези години повтарях своите думи,
а то трябвало да повтарям думите на другите хора.
Повтарям думите на другите хора.
Травис ме покани да закуся
с него, когато вагон-бюфета отвори. Може ли?
Ако той плати, поръчай допълнително и донеси малко насам.
Да донеса малко насам. Яко. Магия, не съм ли прав?
Аксел!
Какво? Оу. Ох. Стига де, лельо Иди.
Хмм. Най-после съм готова.
Ето. Чуй последния абзац от есето ми.
Наистина е много, много добро.
"В заключение, ето защо
през остатъка от живота си ще дам най-доброто от себе си в обирите и...
"ще дам най-доброто от себе си в обирите" О, пф, Боже. Наистина съм уморена.
Тъкмо повод да проверя отново всичко.
Чакай малко. Какво стана току що?
Къде изчезна всичко?
"Поздравления. Вашето заявление беше изпратено"
Не, не, не, не! Случайно натиснах "изпрати"!
Типично.
Не, не, не, не! Край с мен.
Какво става? - Какво направи този път, Аксел?
Работех върху есето си
и то беше напълно готово,
тогава започнах да пиша "ще дам най-доброто от себе си в опитите"
но вместо това написах "ще дам най-доброто от себе си в обирите",
та пробвах да натисна "изтрий" и тогава влака се залюля
и вместо това натиснах "изпрати"
и сега никога няма да ида в колеж!
Ти поемаш.
Миличка, не можеш ли просто да кажеш на училището,
че случайно си го изпратила?
То не е до един колеж. Това е общовалидно заявление.
Изпраща се до всеки колеж, в който кандидатствам.
Ами...просто се успокой. Сигурна съм, че ще измислим нещо да направим.
Какво можем да направим? Можем ли да изключим интернет?
Има ли бутон за случаите, в които влака се залюлява
и ти случайно натискаш "изпрати"?
Има ли във влака компютърен специалист
който е специализиран в заявления за колеж?
Май съм по-жаден, отколкото гладен.
По-жаден. Яко.
Ето какво ще направим.
Ти ще разсейваш бармана,
а аз ще открадна няколко бири.
Става ли? - Крадеш бира.
Яко.
Аксел, Аксел.
Ти разбираш повече от компютри от мен.
Можеш ли просто да погледнеш, има ли някакъв начин
да върнеш кандидатстването ми обратно.
Ами...
Не знам, Сю. Мисля, че е късно вече.
Имам предвид, виж то ти е изпратило
потвърждение от колежите, в които кандидатстваш.
Ъ, Индиана, Пърди, Щатски спортен...
Източен Индиански ща...
Не, не, Сю!
Не!
Истина е, Аксел. Кандидатствах в твоя колеж.
Съжалявам, но толкова обичам Източния на Индиана.
Обичам кампуса. Обичам ротондата.
Имат наистина страхотен факултет по Психология.
Оу! Сякаш гориш ушите ми.
Виждате ли? Казах ви, че трябваше да му кажем.
О, мили Боже. Знаели сте за това?
Вие, предполагаемо разумни хора позволявате това?
Добре, чуй, когато Сю ни каза,
баща ти и аз свикахме семейно съвещание.
Тогава решихме, че няма смисъл да ти казваме
преди да я приемат там.
Имали сте семейно съвещание без мен?
Чуй ме.
Знам, че нещата леко се повтарят,
но ако наистина се размислиш,
честно кажи, нещо сериозно ли е?
Това е нещо супер сериозно. Предполага се, че колежа ще е
най-страхотните 4 години в живота ми,
и сега 2 от тези години ще са в компанията на Сю.
На някое парти ще бъда супер готин
и на крачка Сю с нейната глава като на чучало.
Това е възможно най-гадното нещо,
което въобще може да се случи на някой човек.
Мисля, че леля ти Иди няма да е много съгласна с теб.
Добре, спри да издивяваш, Аксел.
Вероятно, въобще няма да ме приемат.
Те мислят, че искам да организирам грабежи.
О, не. Те ще искат още един Хек.
Аз съм нещо като кралска особа там.
Е, знаете ли какво? Тя може и да влезе там,
но аз няма. Слизам от тоя влак
и започвам новия си живот в...
Мечи врат, Южна Дакота!
Ето къде ще изживея живота си.
Оставам тук. Мерси за скапаните 20 години.
Извинете. Името ми е Брик.
Ъъъ...Стивън...Джонсън.
Днес съм на пазар за някакъв чипс.
Твоя воля.
Всъщност, реших да не правя това.
Не съм авантюристична личност, нали знаете, странни подправки
или сосове...
никога не знаеш какво ще причинят там долу.
Аксел!
Хайде де, Аксел. Няма да живееш в Мечи врат.
Това място е пълна дупка.
Сигурна съм, че за вас си е прекрасно, хора.
Всички да се качват!
Аксел!
Гадост!
Мога ли да седна до теб?
Разбира се. Защо?
Без причина. Просто искам да съм покрай теб
в това трудно време около леля Иди.
Освен това, ако приятеля ми се появи
и пожелае да ме заведе някъде, можеш ли да ме предпазиш?
Малко по-голям е от теб.
О, и вероятно е пиян.
Не сега, Брик.
Търся работа, за която не е нужна диплома от колеж
докато не успея да вляза в някой.
Знаеш ли, Сю, правописната ти грешка не е нищо особено.
Знаеш ли, че в пиесата "Юлий Цезар"
Шекспир е описал как един часовник ударя 3 часа,
при това, че часовниците въобще не са съществували в древен Рим.
Наистина? - А той е най-великия писал на всички времена!
Знаеш, по-важен е самият дух,
а не как точно го проявяваш.
Не мисля, че на колежите им пука от една малка грешка.
Повярвай ми, Сю. Ако съм научил нещо от леля Иди,
е че не можеш да живееш живота си в страх.
Следваща гара...Янктън
Янктън е следващата гара
Предполагам, че си дошъл да ми кажеш всички причини,
поради които не е толкова лошо Сю да е в моя колеж.
Нем. Всъщност, това няма нищо общо с теб.
Ъ, тъпата ми сестра в моя колеж?
Мисля, че има много общо с мен.
Сю не е длъжна да живее живота си
на база твоите желания.
Какво искаш да кажеш?
Че трябва да подскачам от радост заради това?
Казвам, че ако Сю бъде приета в Източен Индиана
и наистина иска да учи там - ще го направи.
Как ти ще се чувстваш ти от това си е твой проблем.
И ако това ще те накара, да се чувстваш по-добре...
докато тя влезе в колежа, ти ще си достатъчно голям за да пиеш.
Така, от погребалната агенция натовариха леля Иди,
така че, трябва да идем в хотела и да се настаним.
Утре ще бъде тежък ден.
Почакай. Не, не, не. Чакай.
Трябва да изчакаме майка ви да слезе от влака.
Не може ли да върви. Трябва да се махаме. - Измръзва.
За мен няма да е добър ден
ако не изчакам майка ви.
Ето ги и тях. Това са те.
- Какво за Бога? - Много благодаря!
О, тук съм! Всичко е наред, всичко е наред!
Много съжалявам ако сте се притеснявали,
но когато влака тръгна без мен,
нямаше никакво покритие на телефона,
а и нямаше никого на гарата,
а пък телефонната кабина беше заключена.
Така че, почна да вървя.
Всъщност, първо почнах да плача малко,
но всичко за което можех да мисля беше,
че ще умра от измръзване,
докато съпруга и децата ми се опитват да се свържат с мен,
и не могат да се свържат с мен, и просто ще се надяват на
някакво чудо, и това докато някой фермер
не открие трупа ми частично размразен от пролетта.
О...мили...Боже!
Дори не сте разбрали, че съм изчезнала, нали???
Какво? - Толкова се притеснявахме.
Аз не... - Разбира се, че се!
Ооо!
Махни си лапите от мен!
Иу.
Това ли е Лейлани?
Мисле, че лела Иди казвала, че това е като парче от Рая.
То е парче от нещо.
Може би е за добро,
че леля Иди не го видя в този вид.
Но забавното беше, че колкото по-тъмно стана,
толкова по-магично стана в Лейлани.
Заповядай.
Това е най-плодовото и момичешко пиене, което намерих.
О, благодаря ти.
Дължиш ми 2,50, а и между другото
ако решиш, ме искаш да учиш в моя колеж...
нямам нищо против.
Наистина? О, толкова мило, Аксел!
Да...не го правя за теб.
Това е последното ми кармично изкупление.
Сега вече трябва да съм квит с леля Иди,
защото...да си в моя колеж
е възможно най-гадното нещо, което може да ми се случи.
Хайде де. Обзалагам се, че ако в крайна сметка вляза,
ще сме имали поне няколко готини момента заедно.
Нем, нито дори един. - Нито един?
Не. - Нито дори един?
Нито дори един... - Защо пак книгата?
- Мислех, че ще си живееш живота? - Да, това не е за мен.
Осъзнах, че има два типа хора на този свят -
хора, които са определени да живеят живота си на пълни обороти,
и хора които са определени да четат за тези хора.
Аз съм от вторите-
Та...карате само направо по шосе 30
и когато видите знак с надпис "Погребален дом Бушмън"
Точно от дясно срещу фермата за пуйки.
Повярвайте ми, вие ще...ги подушите.
Сега трябва ли да дойда няколко часа по-рано,
за да оправим цялата документация?
Ъ, всъщност, Вашият съпруг вече се погрижи за тези неща.
Разговарях с него преди няколко дни.
О, чудесно. Но има още куп
разрешителни и бланки, които трябва да подпълня
защото прекарахме тялото през няколко щатски граници и...
Не. Всичко е оправено.
Съпругът ви подпълни всичко, и ми ги изпрати по факса
от своя офис в Индиана.
О. добре.
Ами, предполагам тогава само ще ви напиша чек.
Вече всичко е платено.
Съпругът ви раздели плащането между пет кредитни карти.
Не трябва да се притеснявате за нищо.
Единственото, което трябва да направите е да дойдете.
Благодаря Ви. - Няма защо.
Това пък защо?
За всичко.
Знаете ли, Майк може да не е състрадателен по общоприетия начин
но той ме вдига по начин, по който дори и не предполагам.
И онази нощ ме вдигна още три пъти...
на път към стаята ни. И аз го вдигнах веднъж
Да. Купонясвахме стабилно в стил леля Иди
Хей, тя живя до 96 години, не сме сторили нищо нередно.
Благодарим, че гледахте и до скоро! :) сем. Хек