Річі?
Я знав, що ти мене знайдеш.
Допоможіть! Ні!
Річі!
- Доню. - Доню.
- Усе добре. - Що сталося?
Тобі знову це сниться?
Усе гаразд.
Іди сюди. Ми з тобою, Розвіднице. Ми з тобою.
Хочеш про це поговорити?
Ні.
Г. ЛІСКО
ЦЕ ЩЕ НЕ КІНЕЦЬ ХТО НАСТУПНИЙ?
Додому до темряви
Я за неї боюся.
Відколи витягли фургон з озера.
Так, знаю.
Минув майже рік. Я думав, їй стане краще.
Ніякі жахи Нью-Йорка її не турбували.
Я навіть думала, що вона соціопатка.
Я серйозно.
Вона тоді була мала. Думаю, менше розуміла.
Або вона взяла цю справу дуже близько до серця.
Може, ми дали їй побачити те, чого в її віці бачити не слід.
Взагалі-то, вона сама цього шукає.
Може, їй треба розвіятися.
- Не бути таким трудоголіком. - Так.
Так. Ну, добре те, що є велика ймовірність,
дуже велика ймовірність, що вона не соціопатка.
Так?
Сніданок.
Хтось учора чув сильний вибух чи бачив яскравий спалах світла?
- Близько 2:30 ранку. - Так, час Гільде.
Хто радий, що сьогодні починаються заняття в школі?
- Я. - Ти?
- Так. Люблю школу. - Я люблю школу.
Ідіть до себе. Я вже скучаю за вашими сварками.
Справді, тату? Стаття про молюсків?
Так, каша, якої ви не хочете їсти, коштує грошей.
Тож, будь ласка, їжте дорогу кашу.
- Про молюсків? - Так.
Робота є робота, Розвіднице. Повір мені.
Тепер треба багато працювати, бо з нами житиме дідусь.
Отак-от.
Тату, я тут подумала.
Коли дідусь влаштується, може, поїдемо знову в Портленд,
спробуємо з'ясувати, хто заплатив викрадачеві.
Може, ми щось упустили.
Гільде, ми розслідували цю справу вісім місяців,
і жодна зачіпка ні до чого не привела.
Доню, ти молодець.
Ти знайшла доказ, завдяки якому Сема звільнили з тюрми.
Ти маєш цим пишатися.
Так, дуже пишатися. Ми з мамою
- подумали й вирішили... - Так.
Справу Річі Файфа офіційно закрито.
- Слава богу. - Що?
Я знаю, як це для тебе важливо.
Це й для мене важливо.
Але твоя стаття потрапила в національні новини.
Будь-хто, в кого є телевізор чи інтернет,
міг її прочитати, зокрема й Річі.
- Але ж ми його, тату, не знайшли. - Подумай.
Якщо Річі ще живий, він би прочитав про те, що сталося.
І якщо він і досі не знайшовся, то, може, для цього є причина.
- Ти про що? - Може, він не хоче, щоб його знайшли.
Може, він щасливий.
А може, ваша теорія помилкова, і він М-Е-Р-Т-В-И-Й.
- Іззі. - Тобто риби з'їли його Т-І-Л-О?
Добре. Слухай.
Так чи так, а починай писати про щось нове.
Забувай про це, займайся звичайними дитячими справами.
Зрозуміла?
Послухайте.
Зміни в наших житлових умовах вплинуть на всіх,
тому чи є в когось питання стосовно переїзду дідуся сюди?
- Іззі, кажи. - Я не проти.
Що ти думаєш?
Джинні, у тебе є питання, доню?
Дідусь одужає?
ХРОНІКИ ЧАРІВНОЇ ГОДИНИ
ДИВНА ПОГОДА, ГУЧНІ ВИБУХИ... ЩО ДАЛІ?
Забувай про це. Починай знову нормально спати.
Зрозуміла?
ШКОЛА ЕРІ-ГАРБОР
З ПОВЕРНЕННЯМ, СТАРШОКЛАСНИКИ!
У Вістлері було дуже нудно.
Я завжди кажу татові, що на зиму треба їздити в теплі краї. Це ж ясно.
Добре, що ми цього року поїхали в Мексику.
Іззі.
Де ти була на канікулах?
Знову намалювала Париж у Фотошопі?
Ні. Ми були тут.
Дідусь хворіє, і ми не могли нікуди поїхати.
Але ми буваємо в цікавих місцях і...
«БОРЦІ ЗА ПРАВДУ» ХРОНІКИ ЧАРІВНОЇ ГОДИНИ
Треба сьогодні знайти 200 передплатників.
Привіт, ви передплатили «Хроніки чарівної години»?
За цією візиткою учням знижка.
Привіт, ви передплатили «Хроніки чарівної години»?
За цією візиткою учням знижка.
«Борці за правду?»
Вона думає, що велика шишка, бо її статтю
надрукували в «Нью-Йорк таймс».
Її передрукували кілька національних газет.
Ну, добре. Все одно газет ніхто не читає.
Думаю, вам буде цікаво знати, що війна з пресою
призвела до зростання популярності журналістських розслідувань.
Так, хлопці?
Ідеш на урок?
Так, мем.
Ви передплатили «Хроніки»?
Іди.
ЕРІ-ГАРБОР
ЮРИСТ БРІДЖЕТ ДЖЕНСЕН
Посидиш тихо, поки мама працюватиме?
Скоро підеш до школи й не сидітимеш зі мною на роботі,
тож розмалюй усе гарненько.
Вибачте. Добрий день.
- Добрий день. - Вибачте.
Підпишете петицію про зняття Кім Коллінз з посади директора?
«За приховування злочинця й загрозу життю дітей».
Надіюся, ви жартуєте.
Я проти. Дякую.
Ліско.
Я поважаю ваше конституційне право збирати підписи,
але чи поширюється воно на мою контору?
Я так не думаю.
Вдалого вам дня. Ходімо, доню.
Думає, що велика шишка, бо її статтю
надрукували в «Нью-Йорк таймс».
Вітаю в штабі. Тут ми працюємо над статтями.
Круто?
Написавши багато статей, втрачаєш віру в дива.
- Ти про що? - Ні про що, доню.
Це чудова схованка.
Що таке, Гільде?
Батьки вважають, що я повинна облишити справу Річі Файфа.
Але я думаю, в цьому місті щось сталося, тому його викрали.
Ми розслідуємо кожну історію, кожну зачіпку, і колись...
- І ти хочеш здатися? - Ні.
Це приведе нас до нього.
О ні.
Це недобре.
Сильні дощі все тут затопили.
- Гільде. - Нумо.
Треба це все прибрати.
ВИКРАДЕННЯ В ЕРІ-ГАРБОРІ
По-перше, треба перевірити, чи хтось у місті повідомляв
про гучні звуки та яскраві спалахи вчора вночі.
Тобто про грім і блискавку? Справу закрито.
Ні, це були не грім і блискавка, а щось сильніше.
В Ері-Гарборі випала рекордна кількість опадів.
І погода не покращає.
Через зміну клімату
бурі тепер бувають там, де не повинні.
Ні, хлопці. Це було щось інше.
Звук мене розбудив. Він був дуже гучний.
Як... Як сильний вибух.
- Подзвони в енергокомпанію й водоканал. - Добра думка.
Піду поговорю з Тріп.
ШЕРИФ ОКРУГУ ГОЛМС
Такі циклони на північ від Атлантики – рідкість.
- Вітаю, містере Мортон. - Привіт, Гільде.
Досить уже. Ви повинні...
Тобі не можна кави.
- Привіт, Тріп. - Привіт.
Тобто шериф Джонсон, сер. Тобто мем.
Допоможіть мені.
Чого всі на мене витріщаються?
Тебе це дивує?
Після того, що ти зробила з шерифом Бріґґсом?
Дикунка.
А ще до нас дехто приїхав, і всі нервуються.
Хто приїхав?
Приходь пізніше, бо...
- Шериф Джонсон. - Так?
- Можна вас на хвилинку? - Авжеж.
А ти з ким прийшла?
Я Гільде Ліско. Я репортер.
Хотіла спитати, чи ніхто не повідомляв
про сильний вибух чи спалах світла о другій ночі.
Шериф Джонсон, будь ласка, скажіть, що ви не розкриваєте таємниць...
- цій малій особі. - Сер, я журналістка,
- ми маємо право... - Авжеж ні.
Ми подзвонимо батькам, хай її заберуть.
Чудово.
Рада познайомитися, містере...
Резерфорд.
- А ім'я? - Ні.
У вас немає імені, чи ви мені його не назвете?
Гільде.
Ходімо.
Хто він такий?
Не приходь сюди більше, Гільде.
Я тепер шериф, і в мене повно нових справ.
Наприклад?
Наприклад, є багато конфліктів інтересів.
Це ваш начальник?
Його прислав генпрокурор, почувши про справу Сема.
Він повинен написати прокуророві звіт.
- І що буде? - Мем.
Тоді він вирішить, кого звільнити, а кого – ні.
Тому можна сказати, це мій начальник.
Я вперше отримала владу,
а мені прислали начальника, схожого на того, що був.
Вам не потрібен начальник.
Ви самі начальник.
Ну, добре.
Розкажіть, чи вам щось відомо про дивні події вночі?
- Ні. - Я можу не приходити у відділок.
Можемо зустрітися таємно,
- як «Уся президентська рать». - Слухай.
Ти знаєш, як я до тебе ставлюся.
Я дуже пишаюся тим, що ти робиш.
Але я більше не можу бути твоїм джерелом.
Гільде! Вибач мені.
Справді? Ти змусиш мене ганятися за тобою?
Гільде!
Та ну. Ти ж знаєш, як воно.
У містечку ми з тобою тепер перші,
але повинні не стати останніми.
Нас оцінюють інакше.
Отож-бо. Тому не можна поступатися.
Зараз невдалий час. За мною наглядає Резерфорд.
Якби я кидала писати щоразу, як мене хтось злякав,
у мене не було б статей.
Я здобула те, що хотіла. До мене почали ставитися серйозно.
І тепер стало важче, бо зі мною ніхто не хоче говорити.
- Розумієте, про що я? - Так. Розумію.
Вибачте.
На татовій фермі вибухнув трансформатор.
- Нещасний випадок? - Він так не вважає. Але, Гільде,
є речі, важливіші за нас і нашу з тобою дружбу.
Якщо побачать, що я повідомляю тобі інформацію,
мене звільнять, і всі наші зусилля підуть нанівець.
Усе стане як було.
Але я можу допомогти вам і вашому татові, я...
Ні, Гільде. Я не можу бути твоїм джерелом.
Мені треба старанно працювати й не втратити роботу.
Вибач.
ФЕРМА ДЖОНСОНА
Вітаю, містере Джонсон. Я Гільде Ліско.
Я знаю, хто ти. Дочка багато про тебе розповідала.
А ще я знайомий з твоїм дідусем.
Дозволите сфотографувати вас для «Хронік чарівної години»?
Будь ласка.
Думаєте, в нього влучила блискавка?
Мене стараються в цьому переконати.
- Хто саме? - Хлопці з «Вотт менеджмент».
Вони вже кілька місяців хочуть викупити мою землю,
а я сказав, що не продам.
Поки живий.
На тому тижні я знову їм відмовив.
Раптом вони перестали дзвонити.
А потім почали низько літати на гелікоптерах,
полохати мою худобу. Хочуть мене залякати.
Я навіть знайшов на полі кілька мертвих корів.
Тепер це.
Так не можна. Змушувати вас продати землю.
Це ти так думаєш.
А вони тепер вигадали якусь юридичну заморочку.
Навряд чи ти знаєш хорошого адвоката.
ЮРИСТ БРІДЖЕТ ДЖЕНСЕН
Будуть питання – дзвоніть.
Я підготую вам документи на підпис до кінця тижня.
Вдалого дня.
- Привіт. Як справи? - Привіт.
Усе гаразд. Рада вас бачити.
- Джуніор. - Вітаю.
Гільде трохи розповіла про вашу справу.
Мабуть, це звучить смішно, бо вона дитина.
О ні.
Я все знаю про дівчаток, розумних не по літах.
Що ж, сідайте.
- Сюди. - Дякую.
Дякую.
Гаразд.
Моїй родині належить молочна ферма за містом
уже скільки, 50 років, так, тату?
- Якщо точніше, 53. - Ого.
Я вже менше займаюся фермерством,
а корівник використовую для допомоги тваринам.
Кілька місяців тому
ця компанія, «Вотт менеджмент», спробувала купити мою землю.
Здається, вони хочуть відкрити нову філію.
Така пропозиція завжди приємна, але...
Боже мій. Яка велика сума.
Особливо для цього регіону. Мабуть, це вище за ринкову ціну.
- То в чому проблема? - У мені.
Я не хочу її продавати. Ніколи.
З усією повагою, пропонованих грошей
легко вистачить на іншу ферму, ще й залишиться.
Ну, це...
Річ не в грошах.
Знаєте, коли цю ферму купив мій тато, це...
Для чорношкірого тоді мати землю – це було щось. Розумієте?
- Так. - Я там народився й виріс.
Вибачте. Я не знала, що ви там виросли.
Я – не зовсім там.
Дідусь помер, коли я була в старших класах,
тато переїхав сюди й перебрав ферму на себе.
У нас тут багато спогадів.
Ця земля нам як рідна.
Вони цьому не зрадіють,
але я можу написати проєкт листа-відмови.
Ми вже це зробили.
А тепер вони погрожують примусовим позбавленням.
Примусовим позбавленням?
Це державний підрядчик?
Мабуть.
Ви знаєте ще щось про «Вотт менеджмент»?
Ніколи про них не чув.
В інтернеті майже нічого немає.
Але стривайте, примусове позбавлення означає, що вони заплатять копійки
й виженуть нас з нашої землі?
На жаль, це можливо.
Але ми з вами цього не допустимо.
- Дівчата, вони приїхали! - Боже мій!
Дідусю!
Так. Обережно. Обережно, будь ласка.
Дякую.
- З поверненням, дідусю. - Хто це в нас тут?
Мамо.
Іди сюди, хто ти там.
Покажемо дідусеві його нову кімнату.
Три, два, один.
Як тобі, тату?
З ПОВЕРНЕННЯМ, ДІДУСЮ
Ліжко повинне бути не тут.
- Що? - Ні, ні.
Тобі сподобається. Я спав на ньому.
- Воно дуже зручне. - Ні.
Йому тут не місце.
Ні, ліжко треба пересунути.
- Тату, що ти робиш? - Йому тут не місце.
Я сам зроблю. Перестань. Перестань.
Може, він хоче свою стару кімнату?
Або хай бере кімнату Джинні, а вона спатиме зі мною?
Це люб'язно з твого боку, але знаєш що?
Дідусь не може підійматися по сходах. Для нього це небезпечно.
- Постав йому платівку. - Точно.
Прошу, сідай.
Добре.
Отак.
Добре?
- Тобі щось принести? - Ні.
- Добре. - Потанцюєш, дідусю?
Отак.
Добре.
ЧОМУ «ВОТТ» ПОГРОЖУЮТЬ ТАТОВІ ТРІП?
ЧИ БУВ ТАМ ЩЕ ХТОСЬ?
РІЧІ ФАЙФ: ЩО НАМ ВІДОМО?
- Усе гаразд, Розвіднице? - Так.
Я думала про те, що ти сказав.
Що, мабуть, Річі не хоче повертатися.
Гільде, будь ласка, не треба.
- Будь ласка. - А якщо це не так?
Якщо...
Якщо він уже повернувся?
Ти про що?
Тобі ніколи не здавалося, що хтось за тобою стежить?
Просто відчуття.
Ні.
Добре.
А над чим ти взагалі працюєш?
«Як бути дитиною».
А ти?
РОЗДІЛ 4 І ЗНОВУ ПРО РІЧІ ФАЙФА
Над ще однією статтею про крабів.
Я думала, про молюсків.
Так, про молюсків. Я так і сказав.
Аякже.
Вибачте.
Вітаю. Хто ви такі?
Я Гільде Ліско. Це Донні, а це Спун.
Через нас стару бібліотекарку звільнили за допомогу викрадачеві,
але надіємося, що з вами справи підуть краще.
Якщо ви не засуджений злочинець,
бо тоді краще звільніться.
Мені подобається ваша газета.
- Справді? - Так.
Я вивчав бібліотечну справу в коледжі, тож... я дивак.
Круто.
Чим можу допомогти?
Я шукаю інформацію про компанію «Вотт менеджмент».
І нічого не знайшла в інтернеті.
Дивно.
Розділимося.
Джуніор вважає, що люди з «Вотт» хочуть його залякати.
Каже, вони підірвали його трансформатор.
Імовірно, вони також убили кілька корів.
ВИБУХ НА ТРАНСФОРМАТОРІ СВІТЛО
Але хто такі «Вотт менеджмент»? І нащо їм його земля?
Вони хочуть відібрати в нього землю примусово.
Навіщо вона їм?
Що там ще є?
Поруч розташований великий особняк.
Називається «особняк Кетрін Вудруф».
Цікаво, чи не хочуть вони купити і його.
ВЛАСНІСТЬ МІСТА
Гільде? Що ти робиш?
Ти не повинна бути на уроці?
Ти така розумна й мотивована.
- Але твої оцінки... - Відстій?
В принципі я не повинна так казати,
але я говорила з твоїми батьками.
У минулому семестрі ти кілька днів пропустила,
і твої оцінки постраждали.
Я знаю. І обіцяю постаратися, щоб цього більше не було.
Яка цікава фраза.
«Обіцяю постаратися», а не «постараюся».
А оскільки ти письменниця, думаю, це навмисне.
Я стежитиму за тобою.
Так, директорко Коллінз.
З вами все гаразд?
Після всіх цих свят.
Тато каже, тим, у кого родичі в тюрмі, потрібна підтримка.
Повертайся в клас.
Що ти робиш?
Навчаюся.
Неправда.
Я щойно відклала книжки.
Нащо тобі відкладати книжки, якщо ти ще обідаєш?
Гаразд, Бенедикт Камбербетч. Так, я брешу.
- Ти від когось ховаєшся? - Ні.
Просто...
Не знаю. Тут якось дивно без Ітана, розумієш?
Не зовсім.
Тобто...
Я не думала про те, що в мене немає друзів, доки не приїхала сюди.
Мене тролить Джессіка Файф.
Постійно пише мені в Директ, але я її ігнорую.
Чому це тролінґ?
Бо ми з нею спілкувалися приблизно двічі.
І на другий раз я вдарила її в обличчя.
Може, тепер вона хоче подружитися з тобою.
Гільде, слухай.
Я розумію, що ти неначе лауреат премії Пулітцера,
але в людях ти не шариш.
Ні, навряд чи вона хоче подружитися.
Ну...
Може, я погано знаю людей, але я знаю тебе.
І, на мою думку,
ти найкраща, найкрутіша,
найрозумніша сестра в цілому світі.
Усім, хто з тобою подружиться, дуже пощастить.
Знаєш, що я роблю, коли боюся чи нервуюся?
Зосереджуюся й працюю.
Мене втішає те, що попри все я журналістка.
Ніхто мені цього не давав, і ніхто не відбере.
І неправда, що в тебе немає друзів.
У тебе є я.
Дякую.
ВОТТ МЕНЕДЖМЕНТ ПРОПОЗИЦІЯ КУПІВЛІ
09:00 – НЕ ВІДПОВІДАЮТЬ 10:00 – НЕ ВІДПОВІДАЮТЬ
- Ого, це було як у фільмі жахів. - Чому ти мене блокуєш?
А чому ти хочеш на мене підписатися?
Хотіла запросити тебе на 16-річчя, але доведеться робити це особисто,
листівкою, як у 90-ті.
16-РІЧЧЯ ДЖЕССІКИ ФАЙФ ВЕЧІР У СТИЛІ «КОАЧЕЛЛА»
Знаю, виглядає жахливо.
Мама роздрукувала її для мого альбома.
Ти запрошуєш мене на день народження? Чому?
Здається, твої рідні дуже допомогли моїм.
Але дякую.
Дякую.
Думаю, це ми з тобою вперше так довго говоримо.
Скажу чесно. Коли ти вперше тут з'явилася,
я думала, ти захочеш стати королевою школи.
- Ти що, жартуєш? Я? - Не знаю.
Я думала, ти вважатимеш себе кращою за нас,
бо ти з Брукліна.
А я завжди хотіла в Нью-Йорк.
Так, це найкраще місто.
Слухай, якщо я прийду на твій день народження,
ти ж не виллєш мені на голову відро свинячої крові?
Гадки не маю про що ти.
Це з фільму. «Керрі».
Як скажеш. Усе одно я вегетаріанка.
Тоді до побачення.
Так.
ФЕРМЕРСЬКИЙ РИНОК ЕРІ-ГАРБОРА
ЗАХОДЬТЕ ВІДЧИНЕНО
Нащо ти взагалі хочеш туди піти?
Ти знаєш, що 16-річчя святкували урочисто для того,
щоб дівчата могли гарно вдягтися й знайти собі багатих чоловіків?
Це настільки неправильно, навіть не знаю, з чого почати.
- Добре, тоді не треба. - Що?
Починати.
Може цю?
Ні, мені потрібна сукня, до якої підійде фільтр з квітами,
як у істаґрамної лідерки думок.
Тема – «Коачелла».
Розумієш?
Це просто приховане виправдання дитячого пияцтва й наркоманії
у місті, де складно отримати компетентну медичну допомогу.
Бачиш? Я ж казала, що Джессіка хоче подружитися.
Не знаю. Все одно це дивно.
Де буде вечірка?
У якомусь розкішному будинку.
Особняку Кетрін Вудруф.
Кетрін Вудруф?
Тобто в особняку неподалік ферми батька Тріп?
Особисто я пишаюся тим,
що гадки не маю, про що ти зараз говориш.
Напишеш Донні? «Я маю план...»
Ні.
На.
Дякую.
То що ми зробимо?
Прийдемо без запрошення на вечірку й перевіримо, чи особняк Вудруф
пов'язаний з подіями на фермі Джуніора.
На вечірку? Запросто.
Знайшли щось про «Вотт менеджмент»?
Привіт, як справи?
У тебе є заняття в школі...
- Так, у школі... - ...чи домашня робота,
чи що там роблять нормальні діти?
Взагалі-то ми з Донні й Спуном потім ідемо на ве...
Куди ти потім ідеш?
Нікуди.
До Донні. До Спуна.
Там будуть дорослі.
Дорослі.
Ти геть не вмієш брехати. Що ти замислила?
Так, Із, що там у тебе?
Доню.
- Ого. - Ти її міряла?
Так.
Я знаю, що вона дивна, завелика на мене,
а тканина просто огидна,
але щось у ній є.
- Метт. - Тату, замовкни.
- Супер. - Тихо.
- Я зробила жахливу помилку? - Ні.
Знаєш що? Зробімо, як «Дівчина в рожевому».
Яка «Дівчина в рожевому»?
Вибирай. Рожеві чи зелені?
- Рожеві. Візьмемо рожеві, так? - Рожеві.
Так-так. Вечірка старшокласників.
Пий лише те, що сама собі наллєш.
Хоча, знаєш, ні.
Не пий узагалі нічого.
Страждай від спраги.
Я серйозно: ніяких напоїв.
- Домовилися? - Так, домовилися.
- Добре. - Тату, що з тобою?
Ти нервуєшся більше, ніж я.
Подзвони мені, добре? Просто подзвони.
Дзвони, як щось станеться. Дзвони, щоб забрав додому.
Просто дзвони мені.
- Я ні про що не питатиму. - Добре.
Тату, ми жили в Брукліні.
Ти відпускав мене саму на автобусі з 13 років.
Так. І шкодую про це.
- Що ти хочеш сказати? - Усе буде добре, тату.
Висади мене, будь ласка, отам.
- Повеселися! - О боже.
О боже.
Тату, мама весь час була на гучному зв'язку?
Зроби правильний вибір!
Боже, тату. Чому?
- Бувай. - Люблю тебе, Із.
Ми тебе любимо. Ти красуня.
І я вб'ю кожного, хто на тебе погляне.
- Годі. - Ні, вибач.
Я навчу тебе, як їх убити.
Бо ти сильна жінка!
Так!
Так. О боже. Що це таке?
Ти ж ніби казав, ми не будемо в костюмах.
Це не костюм. Це привід для розмови.
- Іззі, ти прийшла. - Боже, Джессіко.
Вибач, я не знала, що вони прийдуть.
Дарма я їй про це сказала.
Це і є моя свиняча кров.
Не турбуйся. Це дрібниці.
- Точно? - Так.
Усі тут вважають її дуже самовпевненою.
Дай мені секунду.
Ой-ой. Ось і вона.
Діти. Сфотографуйте нас.
- Є. - Повеселіться.
Ходімо. У нас є справи.
Ходімо.
Ні кабінетів, ні сейфів ніде немає.
Треба дізнатися, чий це будинок
і чому ця земля така дорога.
Дивіться. Хто це?
Я не знаю.
Шухляди.
Дивіться.
Стривайте. Як думаєте, що там?
Ні, дякую. Я туди не піду.
Але ми повинні дізнатися, що там.
Або просто піти звідси.
Там може бути ціле сховище таємних документів.
А може й не бути.
Добре. Я піду.
Стривай, Гільде.
- На. - Дякую.
МІСЦЕВИЙ ЖИТЕЛЬ ЗАГИНУВ У АВІАКАТАСТРОФІ
Агов! Там хтось є?
Хтось не хоче, щоб ми сюди заходили.
Хлопці, ви це чули?
Допоможіть мені!
- Гільде! - Хлопці!
- Що таке? Що сталося? - Тікаймо!
Гільде, що таке?
Що ти бачила внизу?
Думаю, Річі Файф – не єдина таємниця Ері-Гарбора.
ЗАПАСНИЙ ВИХІД ПІД СИГНАЛІЗАЦІЄЮ
НА ОСНОВІ РЕПОРТАЖІВ ЮНОЇ ЖУРНАЛІСТКИ ГІЛЬДЕ ЛИСЯК
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк