Вибач.
РІВЕНЬ 3 ОСОБЛИВИЙ ДОПУСК
На кого ви працюєте?
Я вас бачила,
ви керували очисткою, я знаю.
І всі ці мертві пташки по всьому місту?
Думаю, вони отруїлися водою зі ставка, як і риба.
І люди теж, наприклад, мій дідусь.
І я не зупинюся, поки не дізнаюся правду.
Я вас не боюся!
РІВЕНЬ 3 ОСОБЛИВИЙ ДОПУСК
ЦЕ ЩЕ НЕ КІНЕЦЬ ХТО НАСТУПНИЙ?
Додому до темряви
Угадай, що сталося сьогодні на заправці.
Я купувала воду, і раптом з'явився він.
Тип, який мене переслідує.
Стривай. Тебе хтось переслідує?
Не зовсім, але я бачила того типа біля ставка.
І зіткнулася з ним на заправці.
Він тобі щось сказав?
Сказав: «Вибач», – і теж купив собі воду.
О ні. Яка страшна людина.
Але він точно хотів мене залякати.
Бо купив солодку воду?
-Тату. -Іззі, хай вона договорить.
Гільде, ми просто хочемо зрозуміти, що сталося.
Це він. Він хотів показати, що стежить за мною.
Він тобі погрожував?
Він же не звертав на неї уваги.
Класичне залякування свідків.
Ті, на кого він працює, засипали ставок.
Може, зробимо паузу
й приготуємо вечерю?
Серйозно, Гільде. Ти як стара пані з форуму,
-але завжди поруч зі мною. -Гей.
-Тобто… -Перестань.
Ставок почистили, всі люди раді.
Будь задоволена хоч десять секунд,
перш ніж візьмешся за іншу змову.
Ні.
Бо йому щодня стає гірше й ніхто не допомагає.
Мій фотоапарат!
-Спокійно. -Тату, я його розбила.
-Вибач. Я не хотіла нікого образити. -Усе гаразд.
-Дай глянути. -Ми знаємо, що не хотіла.
Усе гаразд. Просто замінити об'єктив.
Дай мені кілька днів. Я щось придумаю.
Кілька днів? Це довго.
На.
Це ж треба.
Це ж треба. Дякую, тату.
Дякую, дідусю.
Ну, як тобі?
Де екран?
-Ні, це… -Ні.
Тут немає екрана, доню. Це не такий фотоапарат.
Він плівковий,
зробивши фото, треба проявити плівку.
Раніше ми робили фото на плівку,
а коли касета закінчувалася,
здавали її в лабораторію для проявки.
А забирали через кілька тижнів.
Ми так раділи, отримавши готові фото.
Це все тривало дуже довго,
можна було й забути, чому ми фотографувалися.
Не хвилюйся. Я навчу тебе проявляти плівку.
Добре? Буде цікаво.
Про що ви взагалі говорите?
Ні, вибачте, він мені про це не сказав.
Ні, все гаразд. З радістю зайду до вас. Так.
Добре, так і зроблю. Дякую.
Дякую.
Хто це був?
Це начальник причалу.
Каже, що тато й досі орендує в них місце для катера.
Я зайду й розберуся.
Сьогодні ввечері йому ніби було краще.
Правда ж?
Так.
Так, йому було краще.
Що?
Слухай, це…
Це звучить жахливо, але я…
Навряд чи Сильвестрові проблиски свідомості нам допомагають.
Для Гільде це тільки гірше.
Що? Думаєш, це дає їй оманливу надію?
Так. Вона думає, що розгадавши загадку з отруєнням,
вона знайде ліки, які йому допоможуть.
А ти хочеш сказати їй, що цього не буде?
Я не хочу. А ти?
Я теж не хочу.
Я б хотіла…
запевнити її, що він житиме вічно.
Що ми всі житимемо вічно.
О, кохана.
ШКОЛА ЕРІ-ГАРБОРА
Можна тебе на хвилинку?
Я хочу зробити дівчині подарунок, але вона дуже перебірлива.
Ти розбираєшся в одязі. Що їй подарувати?
Аксесуари – непоганий варіант для початку.
Великі гумки для волосся тепер у моді.
Багато хто з дівчат їх носить.
Може, купи їй пастельну на весну?
Так. Як скажеш.
Що це було?
Нічого. Як справи?
Бачили прес-реліз міської ради?
Ні.
Кажуть, аналізи підтвердили наявність синьо-зелених водоростей у ставку.
Чудово. Тобто Волтер одужає?
Слава богу. Люблю того птаха.
Тобто ми погодимося з тим, що сказано в прес-релізі
й ні про що не питатимемо?
Може, Волтер одужає, а мій дідусь?
Треба дізнатися, хто засипав ставок.
Тоді зрозуміємо, навіщо це було робити.
ГАРБОР ТРИБ'ЮН
Хто насправді оплатив очистку?
ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Там було багато техніки. Мабуть, це дорого.
Пишуть, що це анонімні спонсори.
Багатії в масках, як Бетмен.
-Які не хочуть, щоб їх розкрили. -Саме так.
Що будемо робити далі?
Слідувати за грошима. Завжди слідуйте за грошима.
Міськрада приховує, звідки гроші,
але можна звернутися до інформатора.
Хто заплатив будівельним компаніям, той і є анонімний спонсор.
Пошукаємо, хто готовий говорити.
БЕТОН ЕРІ-ГАРБОРА ГОЛОВНЕ – ВАША БЕЗПЕКА
Дуже вам дякую.
-Знайшла. -Нарешті.
Міськрада заплатила всім підрядчикам, крім оцього.
Йому заплатила компанія «Страта-Тех Індастріз».
-Справді? Там працює мій тато. -Невже?
Він щойно туди влаштувався.
-Проведеш нас до нього на роботу? -Авжеж.
БЕЗ ТЕБЕ ТУТ УСЕ НЕ ТАК.
Привіт, дівчино.
Підвезти тебе додому?
О, Еммо.
Мене залишили після уроків.
Це погано.
Але можна все одно піти додому.
Щоб залишили ще раз?
Хотілося б, але я й так влипла по вуха.
Ясно.
Як ти? Мені так шкода тебе й Джессіку.
Я за нею сумую. Вона була найкрутіша в цій школі.
А я хіба ні?
-До зустрічі. -Так.
Директорко Коллінз.
-Можна з вами поговорити? -Так.
Я була на відео з яйцями.
Тобто в кадр я не потрапила,
але я там була.
Я бачу, які неприємності мають Іззі й Джессіка…
І мені за це дуже соромно.
Ого. Дякую, що береш на себе відповідальність.
Це правильно.
Але скажи, будь ласка, чому ти розповіла мені про це зараз?
Я не хочу карати тебе за правильний вчинок,
але погані прецеденти мені теж не потрібні.
Ні, не потрібні.
До речі, сьогодні ти знову запізнилася.
Уже вп'яте.
Мені важко вставати зранку.
Цього тижня залишатимешся після уроків. Як Іззі.
-Нащо ти це зробила? -З солідарності.
Продовжите оренду ще на рік?
Ось ваше місце.
Метті, відпливаймо.
Риба клює.
Підняти якір.
Думаю, нам це місце більше не потрібне.
Тато вже не буде виходити в море.
Оренду оплачено до кінця місяця.
Якщо хочете, скажу людям, що ви продаєте катер.
Я навіть не зможу його відремонтувати.
Ну, як хочете.
Ходімо, хлопці.
Стривайте. Я зроблю фото. Так.
Станьте тісніше. Молодці. Усміхніться.
Дякую.
Вітаю в «Страта-Тех Індастріз». Чим можу допомогти?
Ми з «Хронік чарівної години».
Звідки?
Ми маємо кілька питань
про анонімну пожертву «Страта» на очистку ставка Пайнвуд.
До кого ви прийшли?
До Майкла Девіса. Він, типу, мій батько.
Не «типу», а справді. Він точно мій батько.
Гільде Ліско?
Вибачте, містере Вільямс. Я все владнаю.
Ви не читаєте «Хроніки чарівної години»,
інакше знали б, що це редколегія.
А ви хто?
-Ґрант Вільямс. Я керую цією компанією. -Усією компанією?
Так. Я маю кілька хвилин. Хочете екскурсію?
Авжеж.
Я хотів з вами зв'язатися
й запропонувати ідею для статті.
Ми хочемо стати однією з найекологічніших компаній
на Тихоокеанському північному заході, і я подумав, можливо,
ви розкажете місту про наші нові ініціативи.
-Ми не друкуємо «джинси». -Ви точно про нашу газету?
Це сімейний бізнес.
Я успадкував його від батька й діда.
Вони кілька поколінь будували літаки.
-Хочете чогось смачненького? -Це підступне питання?
Подивіться в шафі. Це моя схованка.
Ласощі!
Донні, поклади це в рюкзак.
Ми прийшли сюди, бо…
Дізналися, що «Страта» зробила анонімну пожертву на очистку ставка.
-Правильно. -Але ставок не очистили.
-Його засипали. -Так вирішила міська рада.
Ми намагаємося підтримувати Ері-Гарбор.
РІВЕНЬ З ОСОБЛИВИЙ ДОПУСК
У всіх тут є такі?
Ключ-картки? Вони різні, але є в кожного працівника, так.
Просто я часто зустрічаю одного чоловіка,
бачила його під час очистки ставка і вчора знову.
Він дуже дивно поводиться,
і я хочу дізнатися, на кого він працює.
І він має таку картку?
Не зовсім, але схожу.
Він тут працює?
Переглянь фото наших працівників,
може, ти його впізнаєш.
Не зрозумійте мене хибно,
але чому ви відповідаєте на мої питання?
Зазвичай дорослі цього не роблять.
Усі говорять про історію Річі Файфа,
вважають її важливою, а мене зацікавила
невеличка стаття про етичне ставлення до тварин у зоомагазинах.
Я думала, її ніхто не читав. У неї десь чотири перегляди.
Це я її переглянув чотири рази,
а після цього пожертвував притулку для тварин Ері-Гарбора 20 000 $.
Справді?
Здається, ви щось пропустили.
Справді?
Там був відділ з шоколадками?
ШЕРИФ ОКРУГУ ГОЛМС
Френку, можна тебе на секунду?
Тобі це не сподобається,
але треба розширити твою ділянку патрулювання.
Добре.
-Зрозумів. -Не треба цього зухвальства.
Якого зухвальства?
Я просто кажу: «Зрозумів».
Типу «працюю».
Вибач, я просто…
Не знаю. Резерфорд ніяк не відчепиться.
Постійно щось занотовує,
навіть скільки разів я ходила в туалет.
Ніби є якесь затверджена кількість, а я її перевищила.
Ну, ти п'єш багато кави.
То чим я можу допомогти?
Дякую, що спитав.
Просто більше патрулюй.
І поспілкуйся з Гільде та її компанією.
Я ще можу запхнути банан у вихлопну трубу машини Резерфорда,
якщо це допоможе.
Не провокуй мене. Я можу й погодитися.
Обережніше з кавою.
ВІДДІЛ КАДРІВ
-Це він? -Ні.
Ні. Це останній?
Мабуть, так.
Ви впевнені?
Якщо знову побачиш того чоловіка,
будь ласка, повідом мені.
-Ти сказала батькам? -Вони знають.
Добре.
Дякую за допомогу, містере Вільямс.
Надіюся, ти розгадаєш усі загадки життя, Гільде Ліско.
Починаючи з цієї.
В історії з очисткою ставка є друге дно,
але всі зачіпки завели в глухий кут.
У «Страта» ми нічого не знайшли,
а директор сказав, що засипати ставок вирішила міська рада.
Думаєш, він каже неправду?
Ні. Я навіть подзвонила у притулок для тварин.
Їм зробили велику пожертву після моєї статті – як і сказав Ґрант.
Іноді так буває, Гільде.
Іноді зачіпка веде зовсім не туди й виникає абсурдна ситуація.
Розумію.
Я навіть думала, що ключ-картка – серйозний доказ,
а виявилося, що такі є у всіх.
І…
Чому світло червоне?
Це темна кімната. Заходь. Дивися.
Це моя фотоапаратура ще зі шкільних часів.
Саме тому я й зацікавився журналістикою.
Фотографувати я дуже люблю.
Чому це не називається «червона кімната»?
Світло ушкоджує непроявлену плівку,
тому в кімнаті має бути темно, а червоне світло на неї не впливає.
Давай, покажи, що там у тебе.
Нелегко було звикнути до дідусевого фотоапарата?
Але в тебе непогано виходить.
Яке гарне фото.
Я вже бачила такий знак.
В особняку, на дверях у підвал.
А тепер – на тротуарі.
Так? Твоя правда.
Джессіка була тут моєю єдиною подругою.
Тепер вона їде, і я знову буду самотня.
Ненавиджу своє життя.
Будь ласка, не кажи так.
Ти так далеко від мене.
Як ми зможемо підтримувати стосунки?
Не бійся. Щось придумаємо.
Думаю, тобі вже пише якась дівчина,
потім вона випадково стоятиме біля твоєї шафки
-щодня. -Цього не буде.
Я цього не дозволю.
Ти єдина людина… тобто дівчина…
Ти знаєш, що я хочу сказати.
У цілому світі мені потрібна тільки ти.
О боже, Ітане.
Хто такий Ітан?
Ми вже закінчуємо.
Що таке?
-Це мій дідусь. Мені пора. -Але…
Ми вже закінчили.
Ти закохана в цього хлопця. З голосу зрозуміло.
Так, можливо.
Здається. Я не дуже знаю, що це значить.
Що ти робив
після смерті бабусі, коли лишився сам?
Розумію, це геть інше, але…
Ти про відстань між вами.
-Так. -Так.
Я хотів, щоб ми довше були разом.
Це неможливо, але…
Я цього хотів.
Що ви робили б?
Різні дрібниці:
накривали б на стіл, ходили б разом у магазин,
я торкався б її руки, коли вона спить.
Це не дуже романтично, але…
саме цього мені бракує,
і я на все готовий,
щоб це повернути.
Тому я прийшов – почув, що ти говориш по телефону.
Я хотів посидіти з тобою.
-Я рада, що ти тут, дідусю. -Я теж.
Що в тебе сталося?
Я не люблю приходити до школи в пітній сорочці.
Донні, дивися.
Я думала, цей символ щось означає, але він усюди.
-Він на половині тротуарів міста. -Я його теж бачив.
Що він означає?
Думаю, це логотип компанії «Вотт», родинний герб чи щось таке.
Треба його збільшити.
Тут у мене ще були знімки з підвалу.
Стривай. Назад.
Ось.
Це він.
Він справді мене переслідує.
Тобто двері, цей тип і «Вотт менеджмент» якось пов'язані.
Спун у це не повірить.
Треба дізнатися, що сховано в підвалі.
Тату, що таке?
Що ти робиш? Я допоможу.
Усе гаразд?
Я тебе тримаю.
-Що сталося? У тебе щось упало? -Ні.
Отак. Ну, що сталося?
Хто це такі?
Хто це?
Ти їх упізнаєш?
Скажи, хто це.
Нічого. Не поспішай.
Він змушує вас працювати, Сил?
Ні, я йому не по кишені.
Непогано звучить.
Над чим ти працюєш?
Я знайшов у тата це фото.
Хто ці люди?
Не знаю. Мені вони незнайомі.
-Оцей схожий на Джуніора. -Так?
Твоя правда. Це…
-Це точно Джуніор. -На риболовлі.
Ми рибалили разом. Це я пам'ятаю.
Думаю, Джуніор упізнає всіх інших.
Якщо вони ще в місті, можна влаштувати зустріч.
Можна запросити їх до нас на обід.
-Хочеш, тату? -Авжеж, Метті.
А може, виберетеся на риболовлю з давніми друзями?
Коли Метт полагодить катер.
Це чудова думка.
-Правда? -Так.
А тепер поставте ліжко на місце.
Це Метті відсунув.
Невже?
Чудово. Ти звинуватив у всьому мене. Дякую, тату.
-Усе гаразд? -Угу.
-Привіт. -Привіт, Френку.
Як справи?
У мене виникла безумна ідея.
Не міг би ти мені допомогти полагодити татів катер?
На якому ми тусили в дитинстві?
Так, авжеж. Спустимо «Безкінечне літо» на воду.
Добре. Я поговорю з начальником причалу й передзвоню тобі.
Так. До зустрічі.
Привіт, Френку.
Привіт, Мартіне. Здоров.
ЯК У ТЕБЕ СПРАВИ?
ДИВЛЮСЯ РЕПЕТИЦІЮ ШОУ ТАЛАНТІВ.
Що ти тут робиш?
Що я… Репетиція шоу талантів?
Вибач. Дарма я збрехала.
Поговоримо про це пізніше?
Так…
Який у нього талант?
Френку, це співбесіда. Я шукаю роботу.
Що?
У мене проблеми з батьківським комітетом,
і я думаю перейти в школу іншого району,
-почати все спочатку. -Вибач.
Хочеш поїхати з Ері-Гарбора? Чому мені не сказала?
Знаєш що?
Не турбуйся.
Моя мама у в'язниці,
під час співбесіди мене допитує поліцейський,
тож навряд чи я отримаю цю роботу.
Проблему розв'язано.
ПОКАРАННЯ. НІЯКИХ ТЕЛЕФОНІВ. ТАК, СПРАВДІ.
Ти сьогодні популярна.
ІТАН
Ні, не треба. Я…
Це мій хлопець, що живе у Сан-Франциско.
Їздила до нього в гості?
Ні, але хотіла б.
Я так хочу все покинути й поїхати до нього.
Але я не вмію водити машину і…
ДЕ ТИ? ТВІЙ ТЕЛЕФОН НА АВТОВІДПОВІДАЧІ.
Він завжди так наполегливо тобі дзвонить?
Що?
Ні.
Хоча ми багато говоримо. Щодня.
Але він мене не контролює, просто…
він мій найкращий друг.
Круто.
Тепер ти думаєш, що він страшенно набридливий,
але це не так.
Він чудовий хлопець, і я просто…
Іззі, ні.
Я нічого про нього не думаю, справді.
Здається, він кльовий.
Страшно, що я не знаю, коли ми зустрінемося наступного разу.
Минуле – темний ліс,
і, думаю, це на краще.
Це що таке? Слова пісні?
Вірджинія Вульф.
Я прочитала багато її книжок, коли батьки розлучалися.
Думаю, це значить, що в темряві невідомого все можливо.
-Мені подобається. -Мені теж.
Я пам'ятаю цих людей.
Більшість з них.
Як ви познайомилися?
По-різному.
Хтось разом навчався в школі.
Хтось працював на заводі.
Місто маленьке.
Можете записати їхні імена?
Так, без проблем.
-Чудово. -Так.
Який він був?
-Хто? -Мій батько.
Ці хлопці любили пожартувати.
Посміятися, щось утнути.
А твій батько був не такий. Він був стриманіший.
Саме тому йому все сходило з рук.
Що сходило з рук?
Розіграші.
Він влаштовував цікавенні розіграші.
Мій батько? Жартуєте?
Так. Він планував їх багато тижнів.
У поході переконав Алана Філану, що в табір зайшли ведмеді.
Алан вибіг з намету голий і стрибнув у озеро.
Ой, та ну.
Я ніколи не бачив, щоб дорослі чоловіки так сміялися.
Ого.
Здається, Алан ще в місті. Я давно його не бачив.
Можеш розпитати його про це.
Минуло вже 40 років, але, думаю, він досі злий на твого батька.
Серйозно, в мене немає ніяких хобі чи інтересів.
Не вірю.
Що? Чесно немає.
А ти що любиш робити?
Ні. Я про це й питаю.
Хто така Іззі? Якою жінкою ти хочеш стати?
-Жінкою? Що? -Так.
Ні, я не…
Привіт, Іззі.
Боже, Ітане. Як ти тут опинився?
В принципі, мене підвезла моя мама, а твоя мама мене впустила.
-Чому ти не сказав, що приїдеш? -Я намагався.
Я тобі разів п'ять дзвонив.
Надіслав мільйон смс.
Я хотів зробити сюрприз.
Ти казала, що хочеш мене бачити, от я й приїхав.
-Привіт. -Привіт.
О боже, вибач. Ітане, це Емма.
Еммо, це мій хлопець Ітан, про якого я тобі розповідала.
Радий знайомству.
Ти надовго приїхав?
А оце справжній сюрприз. Мама повертається на роботу у «Страта».
Батьки й досі намагаються владнати питання опіки,
але я повертаюся сюди в школу. Назавжди.
-Правда? -Так.
Мабуть, ми часто будемо бачитися.
Я піду. Не нудьгуйте тут.
Ще побачимось, Ітане.
Так. Авжеж.
Вам допомогти?
Так. Вибачте, що турбую.
Я Метт Ліско. Шукаю Алана Філану.
Він ще тут живе?
Ні, вибачте. Він помер кілька місяців тому.
Співчуваю. Вибачте, будь ласка,
-якщо я невчасно. -Ні, я…
-Я з радістю розкажу про нього… -Так?
-Так. -Ви впевнені?
Справді? Чудово.
Я просто шукаю людей
з фото, яке мені дав батько, Сильвестер Ліско.
О, так. З магазину «Велосипеди від Сила»?
Саме так.
На жаль, пам'ять його підводить і…
Я вирішив пошукати його давніх друзів.
Запросити їх у гості. Може, вони допоможуть йому щось згадати.
Ви знаєте когось із них?
Ці двоє збоку мені знайомі.
-Вони разом грали в покер. -Не може бути.
Батько розповідав вам про розіграш з ведмедем?
Так, я про це чув.
Заходьте, я дам вам їхні телефони.
-Чудово. Дуже дякую. -Так.
Погляньте. Двері відчинені.
Мені це не подобається.
ОСОБНЯК ВУДРУФ – КУХНЯ
Анітрохи.
Ходімо до тих великих страшних дверей.
Ми не зможемо відчинити ті величезні двері.
Потрібен інший вхід.
Шукайте цей символ.
Якщо десь його побачите, це може бути вхід у підвал.
Хлопці, дивіться.
Думаю, таємне приміщення внизу під нами.
Туди можна потрапити отак.
Нізащо.
Та ну, він не зламається.
Кухонні ліфти витримують значне навантаження.
Думаю, індик важить більше, ніж ми.
Варто окреслити певні межі
-й не робити все разом. -Угу.
Добре.
Я пришлю вам порожній ліфт,
якщо знайду там щось для вас цікаве!
Будь ласка, не повертайся порожній. Будь ласка.
-Супер. -Вони пішли?
-Так, сер. Нікого немає. -Ховаймося.
Добре. Перевір тут усе й замкни двері.
Здається, це він переслідував Гільде.
-Треба її застерегти. -Ходімо.
Швидше.
Побачимося внизу.
Той тип тут.
Хлопці, дивіться.
Як сюди затягли літак?
Хто поставив розбитий літак у підвал?
Не займайте. Нагорі чоловік з ключ-карткою.
-Треба забиратися звідси. -Тоді працюймо швидше.
Добрий день, можна поговорити з Тео?
О, справді?
Співчуваю.
Люди, я знайшов чорну скриньку.
-Ти що, дальтонік? -Ні.
Можливо.
-Як я можу знати? -Вона не чорна.
Чорні скриньки не чорні.
Вони оранжеві, щоб легше було знайти на місці аварії.
Взагалі це називається «бортовий самописець».
Давайте швидше.
-Хтось іде. -Забираймося звідси.
До кухонного ліфта. Швидше.
Їдь.
Удачі.
Гільде, ховаймося.
Вітаю. Можна поговорити з Кенні Ренсом?
А, ясно.
Так, авжеж.
Співчуваю.
Рюкзаки.
А скільки років…
П'ятдесят сім?
Ого. Так.
Ходімо звідси.
Гільде, швидше. Залазь.
Гей.
Що таке?
Усі повмирали.
Татові друзі?
Так.
Усі до одного.
НА ОСНОВІ РЕПОРТАЖІВ ЮНОЇ ЖУРНАЛІСТКИ
ГІЛЬДЕ ЛИСЯК
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк