Може, перепочинемо?
Солодка свобода.
Думаєш, він нас переслідує?
Навряд чи хтось бачив, як ми сідали в ліфт
чи як покидали особняк.
Мабуть, у мене немає агорафобії.
Дивно, що я розчарований?
Ми залишили там рюкзаки.
Що з цим будемо робити?
Я знаю, кого можна попросити про допомогу.
Ой-ой.
Що цього разу?
Це старий бортовий самописець,
допоможіть його розшифрувати.
Будь ласка. Це терміново.
Гаразд.
Давай.
Де ви його взяли?
Ми дуже заповзятливі.
Угу. То ви мені не скажете?
Ми думаємо, що хтось намагається приховати авіакатастрофу.
Допоможіть нам… неофіційно.
Будь ласка.
Добре. Батько має знайомих у департаменті транспорту.
Але поки що тримайте це в таємниці.
А якщо виявиться, що там щось серйозне,
скажете мені, де його знайшли, добре?
Тату. Тату, ти не повіриш…
Ой, тихіше, будь ласка.
-Дідусь спить. -Добре.
Я повернулася в особняк Вудруф.
Там, де страшні двері з позначкою.
Іди сядь. Я хочу тобі щось показати.
Так, сідай.
-Дивися сюди. -Угу.
Бачиш цих людей?
Це давні друзі дідуся.
Я хотів їх знайти
й запросити до дідуся в гості.
-Щоб вони його підбадьорили. -Угу.
Але вони всі повмирали. Усі до одного.
Крім Джуніора.
Повмирали?
Так. Вони всі повмирали, доню.
Тепер я думаю, що ти не помилялася щодо дідуся.
Усі ці люди захворіли в молодому віці.
Не думаю, що це збіг.
Думаю, щось сталося.
Щось у цьому місті вплинуло на них. Може, навіть зашкодило їм.
Тут щось не так. Думаю, в цьому треба розібратися.
Може, це допоможе дідусеві.
Я цим займуся.
Я можу все виправити.
Я впевнена.
Стривай.
Що ти хотіла сказати, коли прийшла?
Так. Ми з Донні й Спуном повернулися в особняк
і кухонним ліфтом спустилися в підвал.
Там був літак, ми забрали чорний ящик,
але нас ледь не впіймали… І я загубила рюкзак.
Стоп, що?
ВПС США ПІЛОТИ ЯКАМА
РІВЕНЬ 3 ОСОБЛИВИЙ ДОПУСК
БОРТОВИЙ САМОПИСЕЦЬ НЕ ВІДКРИВАТИ
ЦЕ ЩЕ НЕ КІНЕЦЬ ХТО НАСТУПНИЙ?
Додому до темряви
ІЗЗІ 14 – РІЗДВО ІЗЗІ ІЗЗІ 13 РОКІВ 4 МІСЯЦІ – ІЗЗІ
Не віриться, що ти тут.
Це справді ти?
Скажи те, що знає лише справжній Ітан.
Якось я показав тобі відео з котом,
і ти сміялася так сильно, що почала задихатися,
а потім 20 хвилин плакала.
Тобі було ніяково.
Дивно знову повернутися сюди?
Трохи. Але й чудово.
У мами з татом погані стосунки.
Так. Співчуваю.
Нічого. Я радий, що сиджу тут з тобою.
Гаразд.
Скажи, чи чути щось на самописці.
Так.
І дякую, тату.
Я тобі дуже вдячний.
Хоч ти й поліцейський, а за людьми стежити не вмієш.
Вибач.
І вибач, що накричав на тебе.
Ти одразу подумав про найгірше, Френку.
Я б тобі ніколи не зрадила.
Але хочеш поїхати з Ері-Гарбора, не сказавши мені.
Я сказала б тобі.
Що ти сказала б?
Що знайшла роботу.
Круто.
Якщо хочеш щось сказати…
-Скажи, що ти думаєш. -Що я думаю?
Думаю, дарма я носив з собою перстень…
…чекаючи миті, щоб тобі освідчитися.
Що?
Френку.
Стій, не…
Ти поїдеш? Ти справді просто…
Як там ваш звіт?
Надати вам доступ до чогось іще?
Я вже майже закінчив.
Але, боюся, вам не сподобаються деякі висновки,
які я в ньому зроблю.
Думаю, в нас усе змінюється на краще.
Поволі, але в маленьких містечках усе робиться повільно.
Ви правильно зробили, звільнивши тих офіцерів.
Їх довелося провчити.
Так, расистська поведінка неприйнятна.
-Навіть у маленьких містечках. -Угу.
Але… те, що це взагалі сталося,
показує, що вас не цінують як керівника,
і річ не тільки у вас. Не тільки в цій ситуації.
-Расизм – це серйозно. -Не зрозумійте мене хибно,
але, може, це місто не готове до вас.
Що смішного?
Вибачте. Я думала, що ми продовжимо говорити натяками.
Ви хороший фахівець. Я просто хочу допомогти.
Що? Допомогти мені все покинути?
Ви тут недовго…
і не знаєте, що я так не роблю.
Угу.
Між цими людьми має бути зв'язок. Причина їхніх хвороб.
Вони всі торкалися фотографії?
Її треба обробити антисептиком.
Хай кожен з нас вибере три імені. Дослідимо їхнє життя.
Спробуємо знайти, що їх об'єднує.
У тебе вкрали весь одяг?
Що?
Іноді в мене немає настрою.
-Привіт, як справи? -Почала читати це вчора
і вже прочитала половину. Так цікаво.
Так. Коли дочитаєш,
почитаємо разом «Гордість та упередження» з британським акцентом.
«Ви повинні дозволити мені сказати, як палко я вами захоплююся й кохаю вас».
Що?
Це містер Дарсі.
Наш новий історик?
Що ж, бувайте.
Чекай. Ти ввечері зайнята?
Може, подивимося кіно разом.
Ні, дякую.
Гаразд.
Намагаючись дізнатися більше про дідусевих друзів,
я ходжу по колу.
Тату, ти щось знайшов?
Ні. Ні, нічого.
Але я ще чекаю відповіді від декого.
Здається, він сильніше тремтить.
Я теж.
Я про Волтера.
Дівчата. Скажіть директорці Коллінз, що я отримала її повідомлення,
швидко владнаю одну справу, а потім повернуся до неї.
Боже, мамо. Це називається смс. Чому ти їй не напишеш,
щоб нам не треба було їхати на край світу,
говорити з директоркою Коллінз і повертатися назад?
Вибач, я ціную особисте спілкування.
Що з тобою, Іззі?
Ти так робиш, коли нервуєшся.
Що роблю? Зі мною все добре.
Я не нервуюся, чесно.
Мене зараз знудить.
Я думала, ми з Еммою тепер подруги,
але останнім часом вона дивно поводиться.
Не знаю. Може, їй сподобався ти?
Не думаю.
Тобі не здається, що вона до тебе небайдужа?
Як я маю знати?
Чому ти думаєш, що вона сердиться? Що вона сказала?
Нічого. Вона така непослідовна.
То ми говоримо, то вона починає мене уникати.
-То вона говорить з тобою? -Боже, ні.
Ти не на те звертаєш увагу, Ітане.
Річ не в тім, що вона каже, а в тім, як вона це каже.
-Ясно. -Не будь зверхній.
Не зверхній. Я просто питаю…
може, тобі просто здається?
Може, це найгірший варіант? Іноді буває саме так.
-Привіт. -Привіт.
-Бачиш? -Нібито.
Чувак, глянь на нього.
Хіба це не найсмішніший його одяг за рік?
Ще й навушники.
Мені більше нічого сказати, брате. Це все.
Ходімо.
-Дівочий відділ. -Які сережки.
Як ти?
Краще не буває.
Якби це було інтерв'ю, я сказала б, що інформатор, мабуть, бреше.
«Хроніки чарівної години»,
-журналістика – це ще не все. -Спуне, стій.
Можеш поговорити зі мною. Неофіційно.
Вітаю, товариші.
-Потім поговоримо. -Що таке?
Це тому що я сказав «товариші»?
Думаю, хтось зі старших хлопців дражнить Спуна.
Дай мені ім'я й адресу. Я напишу все, що про нього думаю.
Про Боба й Тео нічого, про Кенні лише кілька статей.
Про цих людей не пишуть в інтернеті.
Гаразд, почнемо з малого.
Я зрозуміла, що майже не знаю власного дідуся.
Люди різнобічні, Гільде. Це складні істоти.
Принаймні так кажуть у документальному фільмі.
Отже…
Саме так. Почнімо з нього.
ЕРІ-ГАРБОР ПЕРЕМІГ У ТУРНІРІ З СОФТБОЛУ
Сильвестер Ліско. Треба знайти про нього все, що можна.
Може, я знайду відповідь там, де не чекаю.
ШКОЛА ЕРІ-ГАРБОРА – 68
СИЛЬВЕСТЕР ЛІСКО
ДІДУСЬ
Прочитай це. Думаю, це зачіпка.
ПРАЦІВНИКИ «СТРАТА-ТЕХ» ДОПОМАГАЮТЬ ПОЖЕЖНИКАМ
Дідусь працював у «Страта»?
Я хотіла дізнатися, від чого дідусь з друзями
могли захворіти, але знайшла багато іншого.
-Так. -Так, ми бачимо.
Ти знав, що дідусь був пожежником-волонтером?
Ні, не знав. Він про це не розповідав.
Знав, що він тренував команду Ері-Гарбора з софтболу
протягом шести сезонів?
Він грав на першій базі.
Метте, це дивовижно.
Так, знаю.
Я стільки всього не…
Я… Знаєш… Він мало про себе розповідав.
Можна привести його сюди, показати все це,
раптом він пригадає, як працював у «Страта».
Думаю, саме цього нам бракує.
Так, Гільде…
Доню, це чудово.
Ти добре попрацювала.
Але ти…
Знаєш, як дідусь іноді…
злиться й засмучується, коли не може чогось згадати?
-Точно. -Так.
Розвіднице, ти справді склала йому шану.
Ого.
Якщо показати йому все одразу,
результати можуть бути не такі, як ти хочеш.
Але ж треба спробувати.
Я намагаюся йому допомогти, а часу мало.
Тоді покажемо йому це
-просто як добрі спогади. -Так, але не треба…
Так, авжеж.
Не треба давати йому оманливу надію.
Раптом ми не зможемо йому допомогти.
Чому ви мені заважаєте?
Чому не хочете допомогти?
-Доню. -Гільде, ми маємо на увазі не це.
Гей.
Що таке?
Я просто… Я знаю, що можу знайти відповідь.
Я знаю, що можу йому допомогти, але мені не дають.
Гей.
Мені якось сказала одна ботанка:
якщо їй страшно,
якщо вона в глухому куті,
то що вона робить?
Я схиляю голову й працюю?
Так.
Ти любиш журналістику, бо тобі ніхто її не дав.
Тому ніхто й не відбере. Навіть батьки.
Ти впораєшся.
Гільде?
Гільде, спустися, будь ласка.
Чого ви тут?
Дзвонила батькова знайома з департаменту транспорту.
Вона оглянула чорну скриньку, яку ви дали мені.
Оригінальна плівка в самописці пошкоджена,
але в лабораторії змогли переписати аудіофайл.
Чудово.
Це ж чудово, правда?
Гільде, ти знайшла…
літак Семового батька.
Я послухав запис. Там переважно завади.
Нічого цікавого. Дечого я не зрозумів.
Але ви всі повинні послухати один фрагмент.
Ми хочемо спитати тебе, чи ти готова.
По-перше, ми не знаємо, що там.
І, по-друге, там може бути щось страшне.
Сем – мій друг.
І якщо цей запис може йому допомогти, то я повинна послухати.
Добре.
Чудово, що ти дбаєш про свого друга,
але наше завдання – дбати про тебе.
Так. Якщо буде надто страшно, ми зупинимо.
Ти вийдеш з кімнати. Це не обговорюється. Ясно?
Ясно.
І пам'ятай: найважче розслідувати те,
що ти береш близько до серця.
Так?
Ну добре. Починаймо.
Так.
Усі готові?
Знизився до 2 500 метрів.
-Хто це? -Диспетчер.
Усе добре, Генку.
Зрозумів. Знижуюся 2-5.
Могавк вісім-дев'ять, це база. Повторюю.
Підтвердьте зниження до 2 500 метрів, прийом.
Підтверджую. Курс 090… Зачекайте.
Це там. Це має бути воно.
Про що це він?
База, зачекайте. Я розвертаюся. Треба роздивитися ближче.
Повторіть, Могавк.
Оце то так.
Не віриться.
Річі не помилявся.
Стоп, що він сказав?
-Він сказав «Річі»? -Що…
-Так. -Вибач, що…
Генк Ґілліс знав Річі? Що?
Вони були знайомі. Ми всі дружили з Семом,
але я не знаю, чому Генк згадав Річі.
Бо він любив літаки?
Ми всі любили літаки. Ми були дітьми.
Зачекайте, база.
Я приготую фотоапарат і зроблю знімки.
Могавк, ідіть вище. Ви дуже низько.
Стривайте. Я повинен зробити фото.
Що таке?
Щось не так. Мотор заглух.
-Метте, треба зупинити. -Мамо, все добре.
Мотор не завівся, Арт.
Закінчилося пальне. Не може бути.
Могавк, повторюю.
Скажіть моїм дітям… що я їх люблю.
Гей.
Як ти? Усе гаразд?
Так.
Що Семів тато шукав перед катастрофою?
Ми можемо дізнатися, де зроблено цей запис?
Я не можу.
Хтось досвідченіший може послухати запис,
звіритися з маршрутом польоту й зробити розрахунки.
Пілоти подають план польоту…
Це там.
…може, він зберігається в архівах аеропорту.
Це там. Це має бути воно.
Я підготую фотоапарат і зроблю знімки.
Він щось побачив. І хотів зробити фото.
Річі не помилявся?
Річі попросив Семового тата щось пошукати.
Щодо чого він не помилявся?
І чому взагалі Семів батько з ним говорив?
Ви були його найкращими друзями
й не знали, що він спілкується з дорослим?
Дивно.
Ти теж спілкуєшся з дорослими.
Вони мої інформатори. Це інше.
Інформатор? Я думав, ми друзі.
Ну, не знаю.
Тоді багато що діялося.
І діти не завжди таке помічають.
А він був мовчазний.
Іноді замикався в собі.
Спун теж іноді буває такий…
Але хіба не всі люди…
іноді так поводяться?
Може й справді. Може, це була тривожна ознака.
Не знаю, Річі завжди так поводився.
Він був такий ще до того випадку.
Це ж Річі, так?
Якщо друг приховує щось таке…
значить, він не хоче бути вашим другом?
Ні. Авжеж ні. Ні.
Іноді це просто значить…
-Іноді це значить… -Значить, що йому страшно.
І він не хоче про щось розповісти, бо боїться реакції.
Саме так. І значить, йому треба допомогти.
Треба підтримати друга.
Спробую знайти план польоту.
Вірю, що ти його знайдеш.
Привіт.
Можна тут сісти?
НАСОЛОДЖУЙТЕСЯ ТИШЕЮ
Авжеж. Тут місця не бронюють,
хто перший прийшов, той сідає.
Усе гаразд? Ти ніби сердишся на мене.
Я не серджуся.
Добре.
Може, тобі не подобається Ітан?
Бо ти тепер поводишся дивно й не розмовляєш зі мною.
Зараз ми розмовляємо.
Ні, я просто…
Я просто не можу зрозуміти, чи ми друзі.
Усе гаразд. Ми з тобою друзі.
Твій хлопець тебе шукає.
Будь ласка, більше так не робіть.
Поговори з нами. Ми твої друзі.
Останнім часом ти сам свій.
Я просто вирішив носити звичайний одяг.
Мені останнім часом здається, що краще не привертати увагу.
-Але одяг – це твоя фішка. -Нестрашно.
Усе добре. Не турбуйтеся.
Дай телефон на секунду.
Дякую.
Добрий день, міс Візерспун.
Можна до вас зайти, коли Спуна не буде вдома?
-Дарма я не сказала про роботу. -Ні.
-Ні. Треба було сказати. -Ні, дозволь мені…
Дарма я тобі сказав про перстень.
Вибач. Я не знала, як тобі сказати. Усе одно невдача.
І я не думала, що через це варто сваритися.
А я почав сварку і…
Я злякався.
Я не хочу, щоб ти їхала.
Я й не поїду.
Це дуже далеко. Я не люблю той район.
-Справді? -Угу.
Ти справді купив персня?
Так.
Ти весь цей час носив його з собою?
Я думала, це метафора.
Я не вмію нічого ховати. Ти б його миттю знайшла.
Ось, ну…
Френку, яка краса.
-Так. -Так.
Він підходить навіть…
Ти все ще хочеш зі мною одружитися?
Бо я дуже хочу за тебе заміж.
-Френк Бріґґс, зробиш мені честь… -Ні. Гей, ні.
Ні. Віддай.
Це мої слова.
Кім.
Кімберлі.
-Ти… -Так.
-Ти сказала «так»?
Поздоровляємо.
Чудово. Усі пліткарі зібралися.
Це мій найгірший жах. Повертайтеся до роботи.
О, Френку.
Ти це зробив.
Чому ви так одягнені?
Ми скучили за тобою.
На жаль, увесь ваш одяг страшенно немодний.
Але вам личить.
Хлопці, ми на місці.
Треба знайти інформацію про літак Семового батька.
Вітаємо.
Ми в школі робимо проєкт з аеродинаміки й математики.
О, це проєкту не стосується. Ми просто так одягаємося.
Можна переглянути ваші архіви.
Будь ласка.
-Привіт, Френку. -Привіт.
Що там у тебе? Що нового?
Зможемо вийти в море?
Катер знову на плаву.
-Справді? -Заходь.
Чорт забирай. Ти геній.
Так.
Геній. Ти сам сказав.
Що з тобою?
Ти… здається, ти щасливий. Ти ніколи не був такий щасливий.
Просто я…
Я освідчився Кім.
-Що? -Не знаю чому, але вона сказала «так».
Чувак, це чудово.
Так, справді. Поздоровляю, Френку.
-Ого. Це… -Так.
-За це треба випити, так? -Так.
Пошукаймо випивку. Думаю, там щось є.
У шафі – стара схованка.
Тут переважно не плани польотів.
Чеки на пальне, мапи.
Цифровізація, люди. Ідіть у ногу з часом.
Вони хоча б розкладені по десятиліттях. Нібито.
-Роботи на цілу ніч. -Стривайте.
Тут написано: «Жовтень…1987 року».
Тут теж.
Хлопці, це він. Це літак Семового батька.
Дата не та.
Авіакатастрофа сталася 24 жовтня. А тут 28 вересня.
Він має бути десь тут.
Дивно.
-Він робив той самий рейс тричі. -Тобто?
Тут указаний маршрут польоту.
Дідусь каже, його треба подавати,
щоб керівники повітряного руху знали, хто коли буде в небі.
28 вересня, 5 жовтня і 12 жовтня
Генк Ґілліс літав по одному маршруту до гір Саратоґа.
Там і сталася авіакатастрофа.
У чорному ящику він сказав, що фотографує.
Тобто він знав, що шукає, бо вже там був.
Що він там побачив?
Плану цього польоту тут немає.
У літаку буде копія.
Нам треба повернутися в підвал.
Нам? Я посадив на одяг пляму в кухонному ліфті…
І це небезпечно, бо там ходить той дивний тип.
-І мені це прикро, Гільде. -Ми все ще не знаємо, хто то.
-Ти при своєму розумі? -Тріп, вам варто це побачити.
У підвалі сховані уламки літака.
А ти що робила в підвалі?
Вона була на вечірці.
Немає закону, що забороняє журналісту відвідувати публічні заходи.
Тріп, допоможи нам.
Не зважайте. Я лиш спостерігаю.
Мені подобається неформальне спілкування в маленьких містах.
У нас є причини вважати, що це літак Генка Ґілліса. Так.
І якщо це правда, то…
…сама розумієш, як це серйозно.
Думаю, це чудове заняття для шерифа.
Я впевнений, що це не хибний слід. Треба все перевірити.
Гільде, ти впевнена, що бачила саме це?
Я впевнена.
Тату, він був отут. Я…
Невже це те саме приміщення?
Тату, це він. Це той тип.
Я чув, у нашому архіві надзвичайна ситуація,
яка привернула увагу поліції.
А ви…
Карл Курц. Начальник охорони цього маєтку.
Що ви зробили з літаком? Він був тут.
У нас є чорний…
З усією повагою, шерифе,
я не знаю, про що говорить ця юна леді.
Ви хочете щось подивитися? Вам щось показати?
Ні, містере Курц. Вибачте, що потурбували.
Коли закінчите, поговоримо надворі.
Тріп, зачекайте. Я…
Ні.
Усе. З мене годі.
Усі радять триматися від вас подалі, бо від вас лише проблеми.
Я така дурна, що не слухаюся.
Я поговорю з нею. Я все владнаю.
Я знаю, що він у вас.
-Що у мене? -Мій рюкзак.
Привіт.
Що там у вас?
Усе гаразд?
Піду подивлюся, як там дідусь.
Добра думка. Дякую, Розвіднице.
Що сталося?
Так. Ні. Авжеж.
Ітан може в нас переночувати, якщо треба.
Мама з татом узгоджують деталі опіки.
Чи знову хочуть жити разом. Я не знаю.
Знаю тільки, що вони часто сваряться,
і перебувати з ними зараз в одному будинку…
Особливо якщо треба наздогнати програму.
-Це неможливо. -Добре, що ти прийшов.
Гей.
Я сказала твоїй мамі, що ти сьогодні переночуєш у нас.
В окремій кімнаті, звісно ж.
Так.
Чудово. Розумієш, сім'я…
Це складно.
Думаю, твої батьки роблять усе, що можуть.
Здається, вони можуть
тільки кричати одне на одного і…
Дякую, що дозволили залишитися.
-Справді. -Так.
Так, авжеж.
Тільки на одну ніч.
-Так. -І спатимеш унизу.
Так.
А ці сходи сильно риплять,
-тому… -Тату.
Ти мене розумієш?
-Так. -Домовилися.
Так. Дякую, містере Ліско.
Ми їдемо у відпустку?
Ні, дідусю.
Семів тато кудись літав, але я не знаю куди.
Що саме він повернувся сфотографувати?
Що він побачив перед катастрофою?
Гей, Розвіднице.
Я просто хотів спитати, чи ти не хочеш поговорити.
Про що?
Ну, про те, що сталося з Тріп,
і про те, що вона тобі сказала.
А. Про це.
Так. Так, про це.
Це було жорстоко, так?
Я хотів перевірити, як ти.
Усе гаразд, я…
Вона просто інформатор.
Тепер треба зосередитися на цьому.
Добре. Я просто хотів спитати, чи ти…
Координати.
Це точки маршруту.
Тут указана широта й довгота,
за ними можна відтворити маршрут літака.
Він злетів тут. І які перші координати?
48 градусів 11 хвилин…
і 27,1 секунди північної широти.
Так. А інша?
-122 градуси… -Так.
…37 хвилин і 36,5 секунди західної довготи.
-Він злетів тут… -Угу.
і рухався в цьому напрямку.
Так.
ГОРИ САРАТОҐА
-Угу. -А це…
Але…
Мабуть, сюди він долетів перед тим, як розвернутися.
-Мабуть, там він щось побачив. -Літак має бути тут.
Але тут нічого немає, дідусю.
Стривай. Що це?
Схоже на острів.
Мабуть, він летів туди.
Але що він там побачив?
Що там узагалі може бути?
Це ми й повинні дізнатися.
НА ОСНОВІ РЕПОРТАЖІВ ЮНОЇ ЖУРНАЛІСТКИ ГІЛЬДЕ ЛИСЯК
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк